1914- No. 7. STATISTISKE VEGETATIONSUNDERSØGELSER. 57 



arter, vil man snart se en avgjerende forskjel. Mens saaledes hyppigheds- 

 graden for græs og græsagtige planter i Nardus- og Junciis-trifidus-ior- 

 mationen udgjør henholdsvis 53 7ü» 67 %, 49 %, 52 ^Iq, 51 %, af de sam- 

 lede arters hyppighedsgrad, finder vi for lyngmarkens vedkommende de til- 

 svarende tal lig 39, 28, 26 og 38 0^. Sammenligner man fjeldskraaningernes 

 græsmark med den langs elve og bække, finder man faa lighedspunkter. 

 Begge plantesamfund er jo fysiognomisk præget af græs og græsagtige 

 planter. Men fjeldskraaningernes græsmark skiller sig fra den anden ved 

 sit i høi grad xerofile udseende. Den skiller sig desuden fra denne ved 

 sin lavrigdom og sit ringe artsantal. 



Vi skal nu se lidt paa 6te lokalitets vegetation (rubr. 6). Denne loka- 

 litet var beliggende i i 145 meters høide og havde østlig eksposition. 

 Den laa ved foden af Grønringen, som en indfældning i dennes græs- 

 mark. Den havde ligesom denne sterk heldning. Marken var smaatuet. 

 I fordybningerne mellem tuerne og paa disses nedre del vokste Alchemilla 

 alpina i mængde, mens tuernes top var dækket af Vacciniiim Myrtillus, Phyl- 

 lodocc coerulea og Juncus trifidus samt lavarter. De sidste var dog ikke særlig 

 iøinefaldende. Vegetationen var fysiognomisk præget af Alchemilla alpiiia. 

 Paa afstand lagde man kun merke til denne plante. Det vilde derfor være 

 naturligt at kalde vegetationen en Alc/ieniilla-alpi/ia-ïorm-dtion, og for at 

 have en betegnelse paa den har jeg i begyndelsen af dette afsnit. ogsaa 

 kaldt den saa; men jeg skylder da at oplyse, at den ikke er identisk med 

 den. Hult omtaler fra Østfinmarken (s 193) som Alclieuiilla-alpina-ïovmz.- 

 tion. Denne var nemlig ligesom hans Sibbaldia-ïoru\2ii\on »eine blüthenreiche 

 Alpenkräutergemeinde mit wechselndem Moosteppiche von vorwiegend akro- 

 karpen Formen« — — »besonders durch ihr kräftiges, seidenglänzendes 

 Alcheniilla-geh\3.tt gekennzeichnet«. Han siger forresten et andet sted i 

 samme arbeide (Die alpinen Pfl.form. des nördl. Finlands s. 187), at han 

 paa Dovre har seet Alchemilla alpina danne selvstændige formationer. Selv 

 saa jeg den ogsaa mange andre steder anriget, men, saavidt jeg husker, kun 

 i den her omhandlede alpine græsmark. Det er ogsaa med denne vege- 

 tation, den stemmer mest overens, saaledes som tabellen tydelig viser. Den 

 skiller sig egentlig kun fra denne ved sin store rigdom af Alchemilla alpina, 

 ved lavere hyppighedsgrad for græs og græsagtige planter (42 % af de 

 samlede arters) og ved sit større antal moser. Og desuden er den domi- 

 nerende mosart ikke længer Polyinchmn commune, men Polytrichum alpinum. 

 Vi skal nu forsøge at faa et lidet indblik i de græsklædte fjeldskraa- 

 ningers historie. Som nævnt i indledningen var den største del af Fad- 

 fjeldets konkave østside ovenfor plataaet græsklædt. Betragtede man den neden- 

 fra, saa man, naar den allerøverste del undtages, foruden græsvegetationen 



