1914- No. 7. STATISTISKE VEGETATIONSUNDERSØGELSER. 59 



vokset i høide, direkte eller indirekte, har lav og Jn/icus triftdus anriget 

 sig paa tuernes top, og vi faar omsider Jniiciis-fri/idns-i'orimLt\oner\. En 

 saadan ung under dannelse værende Ju/iats-fri/idus-formation er den i 

 rubr. 4. \'i gjenfinder her af sneleiernes planter Sibbaldia procumbcus, Ca- 

 rex lagopina, Andromeda liypuoides, Gnaphalinm supimini, Salix lierbacca, 

 Diapensia lappouica o. fl. Undertiden kan de smaa formationer fra sne- 

 leiet som Salix-herbacca-{oxxs\2X\oVi^v\., Androincda-hyp>ioidcs-ioxxaz.\\o\\tvi o. 

 fl. holde sig i græsmarken og da særlig i fordybninger mellem tuerne. 

 Som eksempel kan nævnes den i rubrik 6 fremstillede Alchemilla-alpina- 

 formation, som dog her er sterkt opblandet med græsmarkens arter. Karak- 

 teristisk for denne er Polytriclimn alpinuDi, som var den paa de under- 

 søgte sneleier almindeligste PolytricJiiDii-dst, mens xAarrt'/zs-formationens og 

 Jniicus-iriJidns-format.ionens almindeligste Polytnchuni-3.vt var Polyiriclmiu 

 commune. 



I A^a;v///5-formationen var sneleiernes planter sjeldnere at se end i 

 Jitnais-trifidus-^ormsiûoneu. Xardits stricta indtager jo selv fordybningerne 

 i terrænget, altsaa det friskeste parti, og ved sin overordentlig tætte vekst 

 forjager den snart de oprindelige beboere. 



Denne xerofile græsmark er ikke altid et stabilt plantesamfund. Som før 

 nævnt var den undertiden ledsaget af et lyngmarkbelte. Dette var vistnok 

 ifærd med ovenfra at brede sig nedover skraaningen og forjage den tidligere 

 vegetation. Dette forhold saa jeg kun paa lavere liggende skraaninger, ved 

 eller ikke særlig langt ovenfor skoggrænsen. Et saadant lyngmarkbelte er 

 undersøgt i tab. 1\', rubr. 4. Da den typiske lyngmark med Empeirnm og 

 Vaccinicnie vel ikke gaar særdeles høit idetheletaget og ialfald ikke gjorde 

 det i denne trakt, ligger det nær at antage, at den her er sekundær og 

 først er indvandret til disse skraaninger, efterat de nævnte græsformationer 

 har forberedt marken. Det før omtalte overordentlig nære slegtskab mellem 

 disse Çeldskraaningers græsformationer og lyngmark synes at bevise dette. 



Denne lyngmark kan vistnok opstaa baade ved at fortrænge Jnncits- 

 trißdn s -tormaùouen og Xardiis-formcLiiouen. De 3 lokaliteter 4, 5 og 6 i 

 tab. IV' s^'nes at være opstaaet af den førstnævnte, 3die lokalitet af den 

 sidstnævnte. Merk saaledes h^-ppighedsgraden af de 2 karakteristiske arter, 

 Nardus stricta og Juncus trifidus, i de til de 4 nævnte lokaliteter svarende 

 rubriker. 



At al lyngmark i trakten er opstaaet paa grundlag af disse 2 græs- 

 formationer, er der vel neppe nogen rimelighed for. Men jeg tror, at alle 

 de lyngklædte skraaninger, jeg saa med øsdig eller sydøstlig eksposition 

 ved eller ovenfor skoggrænsen, er opstaaet paa denne maade. Den hyppige 

 forekomst snart af Xardiis stricta, snart af Juncus trißdus, helt eller næsten 



