i63p 



VACCINIUM MYRTILLU5. 



BlabÄrsbuske. Buljo7t. Slynnor. Slinner. På FiUskSJ 

 Mnsticka. Pä Lappska : Zerre. 



Öitstjelken är trädaktig och något kantig. Bla- 

 den äggformiga, fint sågtandade och affalian- 

 de. Blomsijelkarna äro enblommiga. 



Linn. Fl. Sti. p. 125. C!. 8. Octandr. i:gyn. 'Lilj- Sv. Fl. S. 264. 

 Kl. 7. TiE.MÄN>-. i:.ivinn. K. Vett. Jk. Handl. T. 6. 1745. s- 247. 

 T. II. 1750. s. 77. T. 55. 1774. s. 256. Patr. S. Hush. J. 1791. NoT. 

 JJ/tt/r. App. Med. T. 2. p. 75- Fharm. Myrtillorum Baccae. 



I 



gamla fuktiga skogar, bland stenar, på berg och moss- 

 liipen jordmån, finnes i de flesia landsorter knappast nå- 

 gon allmännare buskart än denna, som blommar i Maj 

 och Juni, samt har mogna bär i Juli eller Aug. Grenarna 

 äro gröna, kantiga och något vridna. Bladen siita till 

 skiftes, ha bladstjelkar och äro glatta. Blommorna finnas 

 vid bladfästen, äro ensamma, nedhängande och klotformiga 

 med 5kantig öppning. Blomfodret är lilet och helbräddadt 

 utan flikar eller tänder. Ståndarne mest 10, gömda in- 

 om den enbladiga blomman; knapparne äro ofvantill 

 ahorniga. Fruktämnet liknar en omvänd kägla ; märket 

 är enkelt. Bäret är klotformigt och moget mörkblått eller 

 svart, med 5 rum för mänga frö. — Släglet utmärker sig 

 med enbladig blomma; ståndarne fastade på fruktfästet: 

 knapparne ha 2 hål i spetsen ; bäret formeras under blom- 

 man, och har många frö i 4-6 rum. — Naturl. örtfl. kallas 

 plUH Biconies eller växter med zhornade ståndareknajipar 

 (se N:o 116). — Såsom en rar artförändring nämner Gmeliri 

 (Fl. Sib. T. 3. p. 137.) en buske, som har mogna hvita bär. 

 Sådana finnas älven i Södermanland vid iV^//w<9.jr<7r/, hvarest 

 de årligen till insyltning användas, äfven som hvita Lingon, 

 hvilka växa i samma trakt. Båda sliigen äro rara^ och 

 torde tillkomma af jordmånens egna beskaffenhet. 



Bären äro stora som en stor ärt, med en dubbel kon- 

 centrisk intryckning midt emot dess stjelk eller fäste, och 

 hj^ser mörkröd saft. De ätas allmänt om hösten rå, samt 

 torkas, syhas och nyttjas i matlagning till soppor, säser^ 

 bakverk, kreu)er m. m. Men förtärda i stor myckenhet 

 kunna de förorsaka knip och hvarjehanda ölägenheter i 

 magen. Mot skörbjugg äro de tjänliga. Saften tillriickli- 



