1 68. 

 HOLCUS Odoratits. 



LuKTTÄTEL. Myskgräs. Majgrus. På Finska: 

 Ilajuriio/io. Lustet. 



Blomvippan har glatta, äggformiga och spetsi- 

 ga blomster. Blomfodrct är oblommigt, med 

 3 hnublomsrer och ett akönadt midti, som 

 Jiar 2 ståndare. 



Linn. Fl Su. p. 355- Cl. 25. Pol v gam. moaoecia. LUj. Sv. Fl. s. J^ 

 Kl. 5. TkemÄm*. 2;ip'iim. 



T. 



åielsiägtet (Holcus) furde v. Linnk tili en egen kiass,* 

 skild irån Gräsen^ emedan alla blomsterna icke äro zkö- 

 nade (d. ä. Airsedde med ståndare och pistiller). Rättare 

 bör det likväl räknas ibland Gräsen , af hvilka det i sya- 

 nerbet liknar Aira (n:o iSz.) och i hvilket slägte sonilige 

 Anktorer upptagit det, kanhända icke utan skäl, i s\TJi. 

 jierhet livad Luddtätelen (n.o S4-) och Holc. mollis an- 

 går, hvilka äga ofullkomligt de öfrigas sTägtkarakterer ^ 

 och kunde derföre, jemle en ordje art från våra fjällar 

 (Holc. alpinus H. Prof. Dr. Swartz i Schrad. Journ. f. Bot.), 

 xned blommor som hafva agnborst, förtjena art i ett egeC 

 slägte, skiljas från de andra. — Lukltåtelen har mångårig' 

 roi och trifves bäst i lös , fuktig och fet jord. Strået är 

 rakt, 2-3 (jvaiiei- långt, försedt med 1-2, sällan liera blad^ 

 som äro ovanligt korta , men vid roten hnnas inga. Blom- 

 vippan, som framkommer i Juni, är gulaktig med glänsande 

 blomster, hviika ha Sblommiga blomfoderskal, som ära 

 nästan likstora och ofta något mörkprickiga eller grideii- 

 na. Eiiåa sidoblomsterna äro hanblomster med 3 stånda- 

 re och inga pistiller; men det medlersta eWer det ordje 

 af dem, som sitta inorn samma blomfoderskal, är akönadi: 

 och har a ståndare. Pistillernas stylar ha hvardera 2 lud- 

 na tjocka och fjädeilika märken. Blomsterskalen på han- 

 blomstrerv äro något större än de som tillhöra medlersta 

 blomstret; det yttre skalet är i synnerhet mer lysande, si 

 väl i kanten som bakpå, af ett ijuiaktigt ludd. 



Gräset har en angenäm lukt, icke olika mysk eller 

 Jesman, och anses såsom befordrande sömn om det läs- 

 ges i sängkläderna eller hänges i sängen. Men man för- 

 läte ej, hvad redan bliivit aaxuärkt, att lör mycket af starkt 



