175. 



AGARICUS Deligiosus. 



Pussa. 

 llatien är skälig, siat, blekgul, midii något: 

 grönaktig ; stundom med rinp:nr. Shifvor- 

 nä äro olika lånc;a (raest i halt emellan 2 

 kortare) och brandgnla. Foten iir kort, slät, 

 cylindrisk, brandgul och ihålig. Svampen 

 hyser en rödgul salt. 



Linn. FL Su. p. 444. Cl. 24- Cr.TPxaGAii. Fungi. LHJ. Sv. Fl, S. 

 44". Kl. 16. LÖNNGiFTE. Svampar. 



P. 



å den redan gifna beskiilningen hoppas man RlsUan 

 skall kunna skiljas Irån andra. Det må likväl tlllJiggas, alt 

 de oinvexl«nd-3 ljusa och mörkare koncentriska rijigarna 

 på haltens ölre yta, säJIsaint iörekomma; att skifvorna äro 

 fastade vid iolen, pä en lulivaxt svamp så, alt de med årn 

 göra en trubbig vinkel, ellt-r äro nedlöpande, och varitra till 

 antnlet af korta emellan de långa , hvilka sednare Irån hat- 

 tens kant räcka lill ioten; vaniigiist äi-o emellan 2 sådana 

 långa, en blott hälften så fmg midt emellan 2 andra än- 

 nu kortare, alla 3 fäsiade vid luitlens kant, som är slät 

 och temmeligen skarp eller tunn; någon gång på unga in- 

 divider litet nedböjd. Att stoiiekcn är föränderlig efter 

 åldern, finner man lätt. Dt^n rödgula (mörk orange) saften, 

 som synes då svampen brytes och visar sig älven, ehuru 

 mera sparsamt, i foten, förvandlas till grö-naklig, inom 

 några timmar efter den blilvit utsatt för Jullens åver- 

 kan ; detta kännemärke är elt af de säkraste. Gamla Ri- 

 skor blilva ofvauj)ä hallen blekare , grönaktiga och mera 

 djupt skäliga, hvaraf h.inder att skifvorna bli mer nedlö- 

 pande. De unga, som nyss nppkomuiit, ha kanien något 

 mot foten nedåt böjd, men uian tecken till ring eller 

 slarfva (volva) , som finn.Rs på en del andra arter (se K:o 

 loS). Pulvret, som Risksvampen fäller och som anses för 

 frö, samt fins emt-lian .skifvorna, är hvitt ocli synes un- 

 der hatton af fnllinognH Riskor, på växterna derinvid,snm 

 bli deraf helt hvitgrå. Ifiån Angusii månads början lill 

 Sept. lirmas Piivkor; bvav individ varar dock ej länge, 

 men nya succede»a de ginJa. Snart angripas de af mask 

 och äro då odugliga. Våt väderlek framlockar svamparna 

 i yinnighet, och aro Riskor sädana höstar allniänna, mea 

 annars mera sällsynta. De växa bland gräset på torra 

 magra ställen, mest i skogstrakter o^h fordra icke skugga 

 eller fukti» instängd luft. — Agarikaritrna äro ganska 

 talriKa och kännfls med sina skilvor under hatten; de hö- 

 ra till den naturliga CrtfJocken, som kallas Svampar. — 

 Om A^ar. torminostis , lik Riskan, skarp, frätande och 

 hvit ini; får jag framdeks/ på ?iit iläiie ftäinjfta piera. 



