igi. 

 FUCUS Vesiculosus. 



BlIsfukTTs. Blåst äng. Knapplång. Kloläng. Si'i?itä7igl 

 Klodder. liauter. Slahe^ 



Stamhlaclet är 2deladt, helbräddadt, skinnlikt, 

 med en nerv lårigsefter och nppdrifna släta 

 eller vårtfulla blåsor: de förra sitta stimdom 

 parvis i bladdelningen; de sednare ofta i de 

 adelade bladändarne. 



Linn. Fl. Su. p. 43o. Cl. 24. CnYrTocAM. AlgK. i/// Sv. Fl. s. 4401 

 Kl. 16. LöNNGifTE, Alger. K. Vett. Ak. Handl. 1740- s- 4i6. — 174a. 

 s a2. — 1745. s. 046. — 1748. s. isg. &€• Lightfoot Fl. Scot. Vol. 9» 

 p. 904. 



V; 



årt språk äger for detta slägte, i så många afseenden 

 skildt från n:o 18G, intet eget allmänt bekant namn. Vi 

 kalla nästan alla slags halsväxter. Tång, ehuru Zostera 

 (n:o 186) är utan tvilvel den som allmännast dermed för- 

 stås. Till stränderna af Nordsjön uppkastas denna Fukus- 

 art ymnigt, antingen fästad vid smärre stenar, som der- 

 igenoni af vågen kunna lyftas och föras i land, eller Iö9- 

 slitna ifrån klippan, der de vuxit. Frisk har den olivfärg 

 eller är smutsigt gulgrön; torkad blir den svartbrun, Cell 

 ruttnad ofta röd; af den sednare omständigheten trodde 

 Kalm att den hyste färgämne, hvilket förijenar att utrö- 

 nas. Den förekommer mest qvarters lång, men stundom 

 nära en aln och har midti och långs efier en stadig nerv, 

 som ger bladet stöd och grenar sig efter alla stambladets 

 delningar; på ömse sidor om denna nerv är en tunri 

 skinnliK hinna , som gör hela stambladet nästan jemnsmalt 

 och är utan tänder eller taggar i brädden, samt stundoin 

 i en eller 2:ne klotrunda släta blåsor uppdrifven vid blad- 

 delningen; stundom bildar den i toppen en oval vårtfull 

 blåsa. Dessa blåsor, icke alllid så likformiga, synliga i 

 Juli eller Augusti och ämnade antingen att upplyita väx- 

 ten i vattnet, eller att förvara Iröredningen , äro hnt- 

 håriga ini och hysa en slemaktig, seg, föga eller icke salt 

 vätska. Vårtorna på de i bladändarna sittande äggiika 

 blåsorna, tros innehålla fröredningen och äro fastade i 

 blåsans yta, samt öjipna sig slutligen för att utsläppa dö 

 förmodade fröen, som sitta i form af små runda gryn 

 inom \årtorna. De aklufne bladändarne, på hvilka vårtiga 

 blåsorna sitta, äro gc-menligcn längre än de öfriga. När. 

 något blad afbrytes eller skadas, tyckes naturen genom 

 bladnervens växtkraft, vilja frand^ringa nya, men oordent- 

 liga, knippvis sittande, ovala småblad; nerven är således 

 liksom proliier, hvarpå bifogade figuren ger exempel. — 

 Egentliga fröredningssätlet hos dessa sjöväxter är äj^ii 



