207. 

 ACHILLEA Ptarmica. 



Nys-åkillea. RomersJia Kamiller. På Finska: Aivastus-' 

 ruoho. Sian-kärsän-ru oho. 



ÖrtstjeJken är rak, bladig och glatt, med blom- 

 qvast i toppen. Bladen smala, lansettlika, 

 spetsade och fint sågtandade. 



Linn. Fl Su. p. 299. Cl. 19. SrNCKNES. polygam. superfl. Lilj. 

 St. Fl. s. 271. Kl. 15. Svågrar. Olika svågeilag med pipblomster midti 

 och fjälllgt blomfäste. Miirr. App. Med, Tom. I. p. 169. Pharm, Pur- 

 micaeHerba,Flores, Radix. 



Olägtet igenkännes med hårlika fjäll på blomfästet, intet 

 fjun på-fröet; äggforrnigt blomfoder, livars fjäll ligga som 

 taktegel pä hvarannan; samt5-io, omvändt äggformiga 

 cch nästan runda strålblomster. Dess naturliga örtHock kal- 

 las växter med Sammansatta Strålblomster. Denna Akille- 

 arten har kry^jande mångårig rot, alnshöga stånd, glatta 

 blad; hvita blommor med egna blomstjelkar; långt, nästan 

 Iialfklotformigt blomfoder; platt blomdisk; 8 — 10 omvändt 

 äggformiga, platta och i ändan Sklufna strålblomster. Fröen 

 äro hoptryckta och med små vingar försedda. Hårlika ijäl- 

 len äro långa som småblomstren, jemnsmalt lansettlika, i 

 ändan trubbiga 0( h ludna. Den växer helst på fuktiga 

 ställen i södra Sverige , Bohuslän, Dalsland och äfven i Fin- 

 land samt träffas i små skogslundar. Blommar ifrån Juli 

 till Augusti och planteras allmänt för sina dubbla blommors 

 skull, som växten lätt genom odling i god jord erhåller, 

 i trädgårdar till prydnad. Men som den genom sin vidt 

 krypande rot, snart utbreder sig, är den gemenfigen lät- 

 tare att plantera, än att sedan utrota. Dess föga saftiga 

 blommor vissna långsamt, hvaruti de något likna Eternel- 

 lerne (Gnaphal. Xeranthemum m. i\.). 



Den Akillea hvars beskrifning och figur under n:o 74 

 förekommer, är i alla afseenden, utom på bloinsterrabatten, 

 att föredraga för denna, af hvilken växt och blommor, tor- 

 kade och pulveriserade, för att brukas såsom nysmedel, äro 

 af så mycket mindre värde, som sådana medel nu for ti- 

 den sällan brukas, och om de någon gång skulle fordras, 

 äga vi tillgång på andra lika goda eller bättre. Växten är 

 »karp, och tuggad för att öka salivens afsöadring, har den 



