PlUMEX ÄQUATicrs. 



Vatten SYR A. Tjerp. På Finska: Savipuolen-jiniru 



Rothladen äro Jijertlika och spetsiga; de öfra 

 breclt lansettlika. Blo7?i7?ion2 a skonade, krans- 

 vis fastade, få äggformiga och nästan alltid' 

 helbräddade fröskal , utan knöl. 



Linn. Fl. Su. p. 117. Cl. 6. Hexandr. 5:?yn- Lilj. Sv. TI. s. 174* 

 Kl. 7. TiEMANN. 3:qvinu. Murr. App. Med. T. 4. p. 043. Phanii, Ileibss 

 £nii:x 1. Hydiolapathi Radix, 



Vi 



id slrömbräildar, insjöar, kärr samt på fuktiga stnlleit 

 växer Vattensyran temligcn allmän till 2-3 alnars hogå, p3 

 mångårig rot och blommar i Juli och Angusti. Örtsljelkeri 

 är rak, fårad och glatt. Bladen äro lansettlika och spet- 

 siga (bredare än på n:o 161); de som sitta längre ned äro; 

 vid basen hjertlika. Blomkransarne sitta tätt, med hårfina>f 

 ntåi tjcck.Tre, ntdhängi^nde små blomstjelkar. Fröskalen äro; 

 alldeles helbräddade, utan någon knöl eller kornlik upp.; 

 höjning, som hos liera andre arter finnes. Den liknar myc-< 

 ket Spetsbladiga Syran (n:o 161). — Det är troligt att denna, 

 som utan tvifvel är von Linnés R. aquaticus, är skiljaktig 

 från den Engelska som Smith (Fl. britt. i. p. 69 j) anför un- 

 der samma namn och hvilken äger kornförande fröskal 

 och blåaktiga blad, som också torde vara smalare än den- 

 nes. Den som får tillfälle att jemföra båda, kan bäst af- 

 göra frågan. — Syrslägtets arter, antingen derföre att de va- 

 riera, eller att de frambringa blandade arter (batarder), eller, 

 derföre att de eljest äro af naturen så närslägtade, äro ofta 

 svåie att bestämma; och nästan alla naturliga och tillika talri- 

 ka Slägtens arter, hafra denna omständighet gemensam. E« 

 allmän regel, efter hvilken med absolut visshet, gränslinier- 

 na kunde uppdr«gas, emellan ursprungligt särskilta artet 

 och deras variationer, torde lika litet gilVas, som åen, ef- 

 ter hvilken Siägten , Ordningar och Klasser skulle kunna 

 med säkerhet utstakas. Kolrenters försök, att genom flera 

 slägtledcr förvandla en art helt och hållit till en annan» 

 ge styrka åt denna förmodan. 



I medicinskt afseende är denna ört icke utan värde.' 

 Dess stora månggreniga rot är i ytan svartakiig och ini 

 salirangul, af en tydlig bitter och bäsk smak, innehållande 

 sammandragande ämne; hvarigenom dess dekokt eller iö- 



