2 1 5. 



FONTINALIS Antipyretica. 



Stor Kall mos sa. Eldfast vaitenmossa. Loriliemossa. 



Stjelken är fly tan tio ocli grenig. Bladen kölfor- 

 migt hopvikna, spetsiga och sittande i 5 ra- 

 der. Fröhiisjodrets blad (perichaetiuni) äro 

 trubbiga och frölocket (operculuni) sjllikt. 



Unn.YX. Sv. p. Ö79. CT. 24. Cryptogam. Miisci. O. Swartz. Miiic 

 fjond. Sv. p. 72. l^ilj- Sv. Fl. s. 409. Kl. 16. Lum< gifte. Mossar. 



^å kallad Stor Källmossa finnes nästan alla årstider, fästad 

 med sin mångåriga rot, merendels pä stenar eller trädstyc- 

 ken, uti floder och bäckar eller sakta rinnande vatten. 

 Växten uppnår qvarters eller halfalns längd, och träffas 

 sällan med frukt. Bladen äro svarfgröna, helbräddade, 

 äggformigt lansetilika och ulan ådror. Fröhusen sitta på 

 sidan af stjelken nära vid bladens fästen , äro ensamma» 

 afhinga och antingen sakna fruktsljelk, eller äga den gan- 

 ska kort. Den är omgifven med småblad (perichaetiuni)? 

 som ligga tätt såsom fjäll på hvarannan, äro trubbiga och 

 betäcka till en del fröhuset. Frölocket är koni kt , temme- 

 ligen rakt och spetsigt. Den derpå sittande mösslika be* 

 täckningen ( calyptra) är spetsad, syllik och bar. Mynnin- 

 gen af fröhuset (peristomium) äger dubbel tandrad , af 

 Lvilka den yttre har mest i6 åtskilda mörkbruna tänder, 

 hvilket utgör KällmossesLiglets kännemärke, jemte det att 

 kapselns stjelk eller bas merendels är innesluten af det 

 fjälliga fröhusfodret; \\ftxi inre är röd, koniskt och vackert 

 nätlik. Naturliga örtflocken kallas Mossväxter (MusciJ. 



Om någonstädes Proniethens ^ som, enligt Grekiska Fa- 

 blerna, gjorde Menniskoslägtet den vigliga tjensten, att i- 

 irån solen nedhämta den första elden , iörtjent en Gudom- 

 tig dyrkan, så hade det visserligen vaiit i norden, der kli- 

 matets stränghet bort lära inbyggarne att högt värdera 

 delta lika välgörande som ödeläggande och farliga element; 

 Och hade naturen, ibland sina rika tillgångar, förvarat oss 

 elt ämne, tjenligt att ulan mycken möda och kostnad? 

 sälta en passande gräns, vid alla tillfällen, lör eldens sjelf- 

 ^agna och skadliga utbredande; huru mycket borde vi icke 

 då lacka naturens Upphof, som på de trakter af jordklotet 

 der del bäst behöfdes, hade gifvit utvägar alt trotsa kli" 



