VIII 4 /r 1 L L Ä c G. 



och sjukt tillstand, bevisar alt Y.-ixterna biliifjt göra anspråk 

 på ett rum bland de organiska eller lifvade kropparna. 

 Denna vettenskap, förenad med Kemien, som förklarar 

 orsakerna till olika jordblandningars verkningar, gödselns, 

 luftens, varmens och ljusets iiillytelse pä växterna, äro 

 förmodligen de enda siikra grimder hvarpå all vettenskap- 

 lig kunskap i Åkerbruk, Ängs- Skogs- och Trädgårds-sköt- 

 sel kan hvila. De iå och korta anmärkningar, som här 

 till upplysning, endast såsom excmpei, kunna meddelas, i 

 afsigt att vid dessa ämnen lästa en kanhända alltför ofta 

 nekad uppmärksamhet, torde för en del af Sv. Bot. Lä- 

 sare ickq vara alldeles öfverliödige. 



Växterna hysa, liksom Djuren, i egna dertill inrättade 

 kärl, omlöpande vätskor eller safter; de fortplanta sig i 

 allmänhet genom olika köns parning, och frukten eller 

 fröet svarar emot ägget eller fostret ibland djuren; de 

 lida af allmänna och lokala sjukdomar, af sår och ulvertes 

 våld, och då lifvet hos dem upphör, förvandlas de till 

 oorganiska kroppar. Somliga lelva flera loo år; andra 

 blott en sommar, och när trädens löf hunnit sin högsta 

 ulder, dö de bort och affalla, liksom djurens hår och 

 fåglarnas fjädrar fällas, när organiska sambandet emellan 

 kroppen och dess del icke mera är till. 



Af jorden och luften hämta växterna genom rötterna 

 och hela ytan sina näringsämnen. De iiån rötterna upp- 

 stigande kärl utsprida sig till alla växtens delar. I ytan 

 af stjelken, stammen, löiVen och bladen, finnas andra 

 kärl för utdunslning och uppsnpning af luftarter och fuk- 

 tighet. Den medlersta nerv eller åder, som merendels är 

 på löf och blad ganska tydlig, är en samling af många 

 kärl, som nätformigt sprida sig åt bladels bräddar, och 

 l)ilda. ofta dess taggiga , flikiga , eller helbräddade form. 

 Blomman och dess delar äga älven sina kärl samt utdun- 

 sta och absorbera. Briigmann tror sig halva funnit en 

 egen afsöndrad vätska, fästad vid rötterna af somliga 

 växter, hvilken han anser svarande mot djurens grofvare 

 uttömningar, och som skall vara dödande för vi^sa växter. 

 men närande för andra. 



Bladen och åtskilliga af blommans delar, utmärka 

 hos många växter en besynnerlig retlighet. Hvad man 

 kallat Växternas SutriJi eller deras sammandragande mot 

 .afiaarna^ ofta på gilna tiuunaj:, synes härröra hos måjiga 



