X T 1 L L Ä o O^ 



dan godsclljlandning bör snart föras på åkern ocli der 

 genait väl blnndas med jorden. 



Växternas li^diof af vatten, ersätles vid infallande toika 

 ofta genom konstig vatining; men om den ilJa verkslälles, 

 kan den blilva skadlig. Orsaken dertill är, att då man 

 vattnar litet i "jondui-, ehuru olta, blir endast jordytan 

 fuktig ocli växten, nvilken efter sin natur söker de nä- 

 ringsämnen som kunn.T åtkommas, mäste med rötterna 

 böja sig uppåt; de blilva då lätt blottade, af Hera tillfäl- 

 len skadade och växten trånar eller dör. Denna verkan 

 bör blifva än synbarare, om växtens natur är att icke med 

 korta eller horisontelt liggande rötter, lästas nära under 

 jordytan. Derlöre bör man ej i trädgårdar vattna ofta, 

 men när det sker, så tillräckligen , att det liinner tränga 

 djupt ned i jorden; rötterna gå då mera på djupet, äro 

 der bättre förvarade och gilva växten mera näring. De 

 växter, som icke vattnas och likväl motstå långvarig torka, 

 älven som i synnerhet de saftfulla,, hvilka triivas bäst på 

 torra och sandiga ställen, bevisa huru lätt de ifrån luften 

 och i synnerhet om nätterna af daggen, genom de i ytan 

 befintliga uppsupningskärl, hämta tillräcklig fuktighet. 



De flesta växter fordra sin sirskilla jordmån d. ä. 

 en egen jordblandning. Till dess beredande, så alt än- 

 damålet vinnes, fordras kunskap om jordarternas olika 

 egenskaper. Ivalk ger jorden lös, delar eller håller jord- 

 partiklarna åtskilda , skaffar luften tillträde samt drager 

 kolsyra dcrifrån. Derföre är Mergel, som beslår af kalk 

 och lera, på många ställen fördelaktig. Lera bibehåller, 

 enligt Bergwa/ts försök, längst fuktigheten; och Kisel eller 

 Sand gör att jordmånen håller värme. De ölriga jord- 

 arterna förekomma mindre allmänna; dock kan Teu?tanis 

 anmärkning här förtjena ett rum , att Magnesia eller Talk- 

 jord i förening med kalk, är hinderlig lör växtkraften. Af 

 det anförda om jordarternas egenskaper följer, att t. ex. 

 en leraktig, sä kallad styf och kall jordmän, fordrar till- 

 blandnijig af kalk och sand, hvarigenom jorden lättas och 

 blir mera porös, den qvarhällna fuktigheten, som hindra. 

 de växtdelarnas förmultning, får afdunsta och jorden blir, 

 som man säger, mindre sur, sffmt emottar mera värme. 

 På sandig och lätt grund, tjenor Mergel, dels för lerans 

 egenskap att qvarhålla fuktighet , dels för kalkens att 

 meddela växterna kolsyra. — Svartmylla eller egentlig 



