Tillägg. « 



»axtjord, tillkommer af ruttnade växters delar; trädens 

 löf, gräs och örter bidraga dertiil och utgöra naturens 

 gödningsämnen. — Användandet af saker, för att bclordra 

 växikralten, torde tjena mindre som gödningsämne, äa 

 som retmedel, hvarigenom växten liksom tvingas att sk5-nd- 

 samt upptaga alla möjliga näringsämnen; likväl händer 

 deraf tillika, att jorden lör näslföJjande år blifver ulmag- 

 rad. Man har nyttjat rå finstött Gips (kalk med svafvel- 

 syra förenad) att, nyss efter ett vårregn, strö på en ang 

 sådd t. ex. med klöfver; skörden blef väl derigenom ri- 

 kare, men följande året var afkastningen mindre än oiu 

 man icke gipsat ängen. På lika sätt har bruket af aska, 

 som innehåller i synnerhet vegetabiliskt lutsalt, visat sig 

 första åiet förmånligt; men jorden har derigenom seder- 

 mera blifvit mindre bördig. Gips är skadlig, såsom öfver- 

 Hödigt retande, på M ergelblandad jordmån, emedan kal- 

 ken i Mergeln är ensam tillräckligt retmedel; ej heller har 

 Gips på sidländta ängar, enligt ArduLnos erfarenhet, va- 

 rit gagnelig. 



Är Brngma?ins anförde observation om rötternas af- 

 söndringar och dessa ämnens verkan på andra växter, nog 

 pålitlig och allmän, så är orsaken till cirkulations åker- 

 brukets förmåner, lätt att förklara. För att bestämma tjen- 

 ligaste ordningen för olika sädes-slag eller gräs-sorter, må- 

 ste likväl ärfarenheten rådfråg^is lör alt afgöra , hvilka af 

 några vissa arter, afsöndra genom sina rötter sådana vät- 

 skor, som qvarlemnade i jorden blifva dödande, skadliga 

 eller närande lör andra, hvilka skola s.'^% i samma jord 

 nästföljande år. Om t. ex. i en väl gödslad åker första 

 planteras kål, året derpä %di% hvete, sedan bönor, derpä 

 korn, så klöfver, återigen hvete, sedan hafre och sist: 

 gräslrö och intetdera vantrilves af jordmånen, så halva de 

 ämnen, som hvardera slagets rötter gifvit ifrån sig, icke 

 varit skadliga lör de följande. Att somliga växter icke 

 tvifvas bredvid hvarandra och att några froda sig bäst då 

 deras frö blandas och gemensamt utsås, kan älven häri- 

 genom förklaras. Genom jordens plöjning, grafning ochf 

 gödning vinncs, utom andra nödvändiga fördelar, äfven den^ 

 att dessa från rötterna afsöndrade ämnen, spridas, förde- 

 las och blifva mindre skadliga eller alldeles till sin verka» 

 försLördd« 



