1900. No. 2. REKRUTTERNES VÆGT, HØIDE OG TALJEMAAL. 31 
om 15 à 20 aar, vise lignende tilvækst, sammenlignet med de nu fast- 
slaaede heidemaal. 
Middelhøiden har neppe nogen betydelig værdi som udtryk 
for de sande høideforhold inden landets befolkning. For at faa et 
rigtigt begreb om dette maa man samle de undersøgte inden de for- 
skjellige høider. Det er gjort i tabel XVI (se næste side). 
For at lette oversigten er tallene opført paa figur 2. 
Det fremgaar af tabellen og af kurverne, at gjennemsnitshøiden ikke 
er det samme som den hyppigst forekommende høide. Saaledes har for 
eksempel det største antal undersøgte en høide af 170 cm., og dog er 
som nævnt 172 cm. gjennemsnitshøiden. Dette forklares tydeligt af kui- 
ven, hvis top 170 cm. ikke er lodret over grundlinjens midte, men til- 
venstre for samme, hvilket betyder, at der er flere over end under 170 cm. 
Der sees desuden en pukkel paa høire side af toppen, der viser, at an- 
tallet over 170 er meget betydeligt sammenlignet med antallet under 170. 
Endvidere sees, at Ranke's inddeling af høiderne, nemlig »smaa« under 
162 cm., »middels« 162—170 cm., »store« 170—180 cm., »meget store« 
over 180 cm., ikke er hensigtsmæssig for norske rekrutters vedkommende; 
thi de høider, der svarer til Ranke's »middels« er i Norge under middels; 
medens de »store« er middels i Norge. Skal Ranke's inddeling bibe- 
holdes, hvilket formentlig har sin internationale betydning, bør den for 
Norges vedkommende forandres for eksempel saaledes: smaa under 162 
cm., under middels 162—170 cm., middels 170—180 cm. og store over 
180 cm. 
I forbindelse hermed kunde det være af stor interesse at betragte 
nærmere det af Arbo*) for Norges vedkommende og af andre undersøgere 
for andre landes vedkommende paaviste, nemlig at der findes ikke ét, men 
to eller tre høidemaxima inden befolkningerne. For Norges vedkommende 
fandt Arbo som oftest to maxima, et ved 168 cm. og et ved 170 cm., 
undertiden ogsaa et tredje maximum ved 174 cm. Det laveste og høieste 
af dem mente Arbo svarer til hver sin folketype, brachy- og dolichoce- 
phaler, og det mellemste maximum er den ved blanding af de to folke- 
typer opstaaede middelhøide. 
Jeg vil forhaabentlig faa anledning til at gaa nærmere ind paa denne 
sag ved en anden leilighed; her vil jeg kun udtale, at jeg hverken ved 
de i dette arbeide benyttede høidemaal og heller ikke i et materiale om- 
fattende 7500 høidemaal fra alle kanter af landet, som jeg endnu ikke har 
offentliggjort, har kunnet paavise hverken to eller tre maxima, men kun 
ét maximum. Dette gjælder ikke alene for kurven for det hele land, 
