34 HANS DAAE. M.-N. KI. 
men ogsaa for kurverne for de mindre distrikter; kun undtagelsesvis finder 
jeg 1 disse 2 eller 3 maxima. 
Kurverne saavel for de høider, der indbefattes i dette arbeide, som 
for de øvrige 7500 maalinger er forøvrigt i flere henseender saa interes- 
sante, at de vel fortjener en nøiere gjennemgaaelse.  Hertil vil der for- 
haabentlig gives anledning senere. 
EVE 
Vægtens forhold til høiden. 
Legemsvægten som indicator for kropsudviklingen eller kropskvaliteten 
er bleven bedømt forskjelligt i tidens løb af de forskjellige undersøgere. 
For at nævne yderpunkterne kan anføres, at Levy, Marshal, Boudin 
og Parkes, Kirchenberger, Krauss opfatter vægten som en særdeles 
betydningsfuld faktor til bestemmelse af legemets kvalitet. Vincent be- 
tragter vægten som udtryk for la densité vitale. Paa den anden side 
anser Presl, Sickriiger, Stegman vægten som en altfor usikker faktor 
til, at man af den kan gjøre slutning om legemets beskaffenhed. 
Der er dog neppe nogen, som har betragtet vægten alene som indi- 
cator, men vægten især i forhold til høiden eller brystomfanget. Que- 
telet, Parkes, Hammond, Seeland, Vallin, Morache, Dupowmeter 
Jansen, Martz og Tartiéres har opstillet visse regler for vægtens for- 
hold til høiden, der imidlertid alle er indbyrdes forskjellige. I Belgien 
foreskrev instruks af 25de Mai 1880, at vægten ikke skulde være mere 
end 7 kg. lavere end høidens decimaler hos mandskaber indtil 180 cm.'s 
høide (denne bestemmelse ophævedes 1 1883). I Frankrig bestemtes r4de 
Januar 1908, at »man maa aldrig erklære dygtig, endog ikke til trænet, 
folk, som har en legemsvægt, der er under 50 kg. Der skal imidlertid 
ved bedømmelsen af mandskabernes dygtighed tages hensyn til forholdet 
mellem brystomfang, høide og vægt<. 
Roth og Lex mener, at der ingen regel kan opstilles om forholdet 
mellem vægt og høide. 
Arbo) udtalte, at en mand i 22 aars alderen af 165 cm.'s høide 
skal veie mindst kg. 63,26. Han opfattede vægten som en tilnærmelsesvis 
god maaler af legemskraften; og jo længer man fjerner sig fra en vis 
middelvægt, desto usikrere blir legemsvægten som kraftmaaler. 
Pignet tror, at en kombination af vægt, høide og brystmaal vil give 
en sikker indicator for legemets kraft, og opstiller følgende formel: 
