2 A. L. FAYE. M.-N. Kl. 
læger og lægfolk; men netop herved fik ogsaa denne begivenhed, saa 
sørgelig som den i sig selv var, en uanet, god og eiendommelig virkning 
for det hele aandsliv, idet epidemien tvang lægerne til at tænke selv- 
steendig. Hidtil havde de lærde medici i aarhundreder i det hele og store 
kun holdt sig til Avicenna og Arabernes Galen; men her var ingen hjælp 
og lærdom at finde i denne sag. Trods alle bestræbelser kunde man ikke 
med nogen overbevisende sikkerhed gjenfinde sygdommen i de arabiske 
lægeskrifter og heiler ikke hos de faa antike forfattere, som man dengang 
var begyndt at stifte et lidt nøiere umiddelbart bekjendtskab med. Men 
fandt man end ikke hos Hippokrat og de andre, hvad man haabede, saa 
fik lægerne ialfald nødtvungne ølet op for betydningen av Hippokrats 
uvægerlige fordring, at man selv maa studere naturen og selv gjøre sine 
iagttagelser og erfaringer, om lægekunsten skal faa den rette fremgang. 
Efterat lægerne, siger ALBERT von HALLER l, nu havde maattet vænne sig 
til selv nøie at udforske denne nye og afskyelige sygdom, lærte de herved 
ogsaa ved andre leiligheder at give agt paa naturens gjerninger. 
Den antike oldtid. 
Angaaende syfilis's oprindelse har der i lange tider staaet to hoved- 
meninger mod hinanden og gjør det fremdeles; snart har den ene været 
mere fremherskende, snart den anden. Den ene anskuelse er den, 
at sygdommen allerede forefandtes i en vis udstrækning i den antike oldtid, 
at den derefter traadte tilbage i middelalderen for saa med en gang at 
flamme op igjen i slutningen af 15. aarh. som en ny farsot og langt frygte- 
ligere end nogensinde tidligere. 
Ifølge den anden mening blev syfilis derimod først indført til Europa 
ved Columbus og hans følge, da han kom tilbage fra Vestindien efter sin 
første opdagelsesreise. 
Til nærmere belysning af den første mening skal jeg her med nogle 
faa ord omhandle de veneriske sygdommes gang i historien, saaledes som 
jeg har opfattet den sag, og for kortheds skyld skal jeg her væsentlig 
kun holde mig til den antike oldtid. 
Hos de gamle Ægyptere tales noksaa ubestemt om blemmer og saar 
paa kjønsdelene o. a. lign.” 
„Bibliotheca medicine practice“. T. I. S. 474. 
2 J. Ligetemn: ,Lægekunsten hos de gamle Ægyptere“. Norsk magasin for lægeviden- 
skab. 1880. 
