1909. No. 4. SYFILIS’S EPIDEMISKE OPTRÆDEN I EUROPA I 15. AARH. 5 
Ficosa est uxor, ficosus et ipse maritus, 
Filia ficosa est et gener atque nepos.. 
Det ligger under disse forhold ikke fjernt, forekommer det mig, at 
antage — med den bekjendte syfilidolog i 18. aarh. Franz SwEDIAURr), at 
disse genitallidelser lidt efter har udbredt sig i det græsk-romerske rige 
fra østen af under den stigende samfærdsel med Indien. 
I dette land var disse sygdomme som nævnt rimeligvis hjemmehørende 
fra gammel tid af; og efter Alexander, den stores tog blev jo efterhaanden 
forbindelsen mellem Indien og de nystiftede græske riger i Forasien og senere 
med Persien livlig nok. 
Alle er vistnok nu for tiden af den anskuelse, at lokale, veneriske 
lidelser har hersket i den senere antike oldtid; men man tvister derimod 
fremdeles om, hvorvidt der i denne tid ogsaa optraadte konstitutionelle 
symptomer i deres følge. Dette mener jeg maa efter de forskjellige for- 
fatteres udtalelser efter al sandsynlighed have fundet sted, om ikke netop 
saa hyppig. 
Der kan ikke være nogen tvivl om, siger A. HirscH*, „dass im Alterthume 
und Mittelalter constitutionel-syphilitische Erkrankungen vorgekommen sind". 
Sygdomsforløbet maa imidlertid i disse tilfælde vistnok i almindelighed 
have været meget mildt, hvorfor symptomerne endog oftere har været 
rent overseede. Under alle omstændigheder maa aarsagsforbindelsen 
mellem det første lokale onde og de senere sygdomsudbrud i det hele 
have undgaaet lægernes opmærksomhed paa grund af de lange, frie 
mellemrum. 
For en del skyldtes maaske denne de gamle lægers mindre nøiagtige 
kjendskab til sexuelle lidelser en meget eiendommelig, falsk skamfolelse’, 
som var fremherskende i oldtiden, ikke blot hos kvinder, men ogsaa hos 
mænd. Man maatte ikke blotte pudenda paa nogen maade, ikke gjerne 
tale om saadanne ting?! Men handlinger, det var en anden sag! 
1 SWEDIAUR (Ss. SCHWEDIAUR), — tyskfødt læge, bosat i London, senere i Paris, —: 
» Traité complet sur les symptomes, la nature et le traitement des maladies syphilitiques“. 
Paris 1798. T. 1—2. Introduction I; 39 fg. og II; 42 fg. 
Her findes ogsaa gjengivet en række udtalelser af antike forfattere angaaende 
veneriske lidelser. 
,Handbuch der historisch-geographischen Pathologie". Zweite Bearbeitung. Stuttgart 
1883. 2. Th.= S. 41. 
AL Eirsce. B.c. 5.42. 
4 Derfor omhandler Cersus i sin „De Medicina“ (Lib. VIII; kap. 18) genitalsygdommene 
temmelig ufuldstændig, ,da dette ikke godt kunde ske uden at krænke sømmeligheds- 
følelsen. Man maatte ogsaa bruge græske ord her, da de var mindre ildeklingende end 
de latinske!" 
bo 
w 
