1909. No. 4. SYFILIS’S EPIDEMISKE OPTRÆDEN I EUROPA I 15. AARH. 9 
. si vero mulier fluxum patiatur, et vir eam cognoscat, facile 
sibi virga patiatur, et tunc vir se debet abstinere a coitu, et mulier debet ei 
resistere cum sagacitate. 
En omtrent samtidig fransk lege GERARD DE Bery kommer med den 
samme advarsel og siger, at det hele legeme kan fordærves herved. 
.... nam virga inficitur, et aliquando alterat totum corpus). Men 
hvori det sidste skulde bestaa, nævnes ikke. 
Guy DE CHAULIAC omtaler endog forskjellige arter af genitalsaar, 
nylig opstaaede saar, gamle ulcera*, ondartede saar, saa at omgivelsen 
bliver sort (phagedæmisk) o. a. 
Der fandtes saaledes i den senere middelalder nok af veneriske lidelser, 
og mod dem søgte man da at værge sig paa forskjellig vis. Mange gode 
og mange forunderlige var ogsaa de raad og regler, man opstillede i saa 
henseende. Vadskninger med edike og vand, udskylninger o. lign. 
Kvinderne 1 Salerno, der meget almindelig gav sig av med at behandle 
sygdomme i de mandlige kjønsorganer(!), brugte efter PLATEARIUS at sammen- 
klemme lemmet for „at faa pustelen til at briste“. . . . Virgo . . . repente 
comprimatur. Per talem enim compressionem quandoque rumpuntur pustulæ. 
Sic consueve.unt facere mulieres Salernitanæ 3. 
At vulva tiltrækker giften, var eget nok en almindelig tro, hvorfor man bl. a. 
ved smitte anbefalede samleie med en ren kvinde som helbredelsesmiddel. 
Derfra er antagelig ad omveie den skjæbnesvangre tro kommen ind blandt 
folket, at kjønsomgang med børn skulde være særlig lægende. 
Der tales ogsaa i middelalderen — saaledes som nævnt for oldtidens 
vedkommende — om veneriske lidelser med dødelig udgang. I aaret 1305 
døde saaledes kong Wenzel i Böhmen af en sygdom i kjønsorganerne, 
som han havde faaet af sin elskerinde Agnes, om hvem der gik det ord, 
at hun havde »gift i sit skjød<*. 
Optræden af konstitutionelle symptomer efter foregaaende smitte 
nævnes ligesaalidt nu som tidligere paa nogen klar og overbevisende 
maade. 
Dette kunde jo — nu som før — enten have sin grund deri, at saa- 
danne tilfælde aldeles ikke optraadte i denne tid, eller som det forekommer 
rimeligere, at de nok muligens forekom, men meget sjeldent, saa at sammen- 
LITTRÉ i „Janus“ I. S. 594. Haeser |. c. 3; 233. 
HAESER (3; 228) formoder, at CHAULIAC herved mener „indurerede saar“. 
H. Häser: „Geschichte der Medizin“ (3, 230). „Histor.-patholog. Untersuchungen“ I; 
197 fg. Smign. L. Faye: „Om den medicinske skole i Salerno i middelalderen”. 
Kristiania 1892. 
wo 19 = 
å Ganske vist en gjenklang af sagnene om giftpigerne! (Smlgn. Hertz |. c. s. 191). 
De forskjellige historiske tilfælde er omhandlede af Henster (f 1805) i det før- 
nævnte verk. 
Smlgn. HaEsER: „Historisch-pathologische Untersuchungen“. Dresden u. Lpz. 1839. 
