IO A. L. FAYE. M.-N. KI. 
hængen mellem det oprindelige onde og de senere udbrud fremdeles ikke 
blev forstaaet. 
Henimod slutningen af 15. aarh. indtraf, som det synes, enkelte sikre 
tilfælde af virkelig syfilis!; men heller ikke disse forlobere, om man kan 
kalde dem saa, vakte nogen videre almindelig opmærksomhed. 
Saa brød endelig uveirstormen løs i 1490-aarene; og nu blev det 
ikke længere saa vanskeligt at følge sygdommens udvikling, hurtigforløbende 
som denne nu i saa høi grad blev. Hvilke de dybere aarsager hertil 
imidlertid var, hvorfor sygdommen nu — og ikke tidligere — med en gang 
antog en fast pandemisk karakter, derpaa kan intet tilfredsstillende svar 
for tiden gives. Maaske aldrig! Man kan jo enten antage, at en ny 
sygdomsgift af skjulte grunde nu blev fremavlet, eller, som antydet, at en 
gammel næsten slumrende spire da blev vækket til nyt liv, med nye, 
voldsomme kræfter. Denne sidste tanke er en italiensk læge GEoRG VELLA? 
i Brescia — ca. 1500 — allerede fuldstændig inde paa. 
En ting er det at kjende en sygdoms umiddelbare forplantelsesmaade, 
en ganske anden sag er det at kjende de egentlige grundbetingelser for 
dens første opstaaen. Her moder man som neevnt ialfald indtil videre 
uløselige gaader. 
Den amerikanske theori. 
Den anden mening, at sygdommen først blev indført i Europa efter 
Amerika's opdagelse, er unegtelig langt simplere, letfatteligere og meget 
bestikkende. Selv om jo heller ikke der oplyses noget om syfilis's første 
opstaaen, saa løser den ialfald paa en maade alle vanskeligheder for 
Europa's vedkommende. Men er den rigtig ? 
Denne »vestindiske theori<, om man tør bruge et saadant udtryk, 
blev noksaa tidlig fremsat, men er dog egentlig først bleven fastslaaet som 
en formentlig sikker sag i medicinens historie i 18. aarh. å 
Iblandt de vigtigste medicinske historikere, der i dette tidsrum hæv- 
dede denne lære, var først den nævnte anseede englænder Jonn FREIND. 
Uden nærmere bevis udtaler han i sin »Medicinens historie« kun kortelig, 
at Columbus bragte en ny sygdom med sig tilbage fra Vestindien — lues 
venerea. 
1 Haeser |. c. 
2 „Opusculum de morbo Gallico“ 1508. — Lursinis samleverk: , Aphrodisiacus de Lue venerea, 
in duo volumina bipartitus, continens omnia quæcunque hactenus de hac re ab omnibus 
medicis conscripta“. — Leydenerudgaven 1728, med forord af Borruaave. T. I; 
s. 210 fg, 
