18 AL FAYE. JE Re eae Oe 
Nogen historisk betydning kan det heller ikke have, naar den fromme, 
medynksfulde geistlige Las Casas! senere hyldede OvıEpo’s mening. 
Denne fik imidlertid i det hele adskillig tilslutning; det synes fast, som 
om man gjerne optog denne lære, fordi Spanierne deri fandt et slags 
undskyldning for sin grusomme adfeerd mod de indfødte. Dette var jo kun 
en retfærdig straf for disses tidligere store brøde, at have paaført dem 
denne store plage! 
En anden eiendommelig, halv religiøs, medicinsk tro i fortiden bidrog 
ligeledes til at støtte paastanden om sygdommens vestindiske oprindelse, 
og det var den mening, at naar der herskede en endemisk sygdom i et 
land, maatte man ogsaa netop der finde det rette lægemiddel mod ondet. 
Da man nemlig efter nogen tids forleb blev opmærksom paa, at de ind- 
fødte paa de vestindiske eer med held brugte et afkog af Guajaktræets ? 
ved imod flere, baade indvendige og udvendige lidelser, begyndte man 
ogsaa at anvende dette middel mod den nye lues; og da man nu fandt, 
at denne behandlingsmaade viste sig overmaade virksom, laa det ikke saa 
fjernt for en senere tid at slutte tilbage: altsaa maa ogsaa lues have været 
endemisk i Vestindien. 
Med styrke fremholder Oviepo® en saadan betragtningsmaade: „for vore 
synders skyld er sygdommen kommet over os, og af sin barmhjertighed har 
forsynet givet os midlet — Guajacum — derimod*. 
Lignum guajacum blev allerede indført til Europa omkring 1508, men 
kom dog først rigtig i anseelse — for en tid — ved den kraftige anbefaling, 
den bekjendte, urolige ridder og digter ULRICH von HUTTEN (f 1523) gav 
midlet efter erfaring paa sig selv 4 I otte samfulde aar havde han lidt af 
sygdommen, og elleve gange havde han efter eget sigende forgjæves anvendt 
smørekur, indtil han endelig blev helbredet ved Guajak. 
En samtidig tysk læge Scumaus® i Salzburg, der var en tilhænger af den 
amerikanske lære, og som paastod, at denne mening da var almindelig antaget 
— compertum est jam omnibus — støtter sig i denne sin antagelse ikke 
mindst til den store nytte, Guajak viste imod sygdommen. 
Uagtet S. saaledes holder paa den vestindiske oprindelse, vil han dog 
til forklaring af sygdommens optræden i Europa ikke udelukke medvirkning 
af „en for varm og fugtig tilstand af luften". . . .. aéris intemperies calida 
et humida. . 
Hans standpunkt bliver herved imidlertid noget vaklende og usikkert. 
1 Han kom først til Vestindien i 1502 som attenaarig yngling. Paafaldende nok omtaler 
BLocx i den førnævnte afhandling kun disse sidste tre personer og et par andre spanske 
forfattere, medens han ikke med et ord omhandler en del andre, langt vigtigere mænd, 
der nedenfor skal omtales. 
Der er to arter af samme, Guajacum officinale og Guajacum sanctum; begge var i brug 
19 
under forskjellige navne: Franzosenholz, Pockenholt, lignum sanctum, lignum vitæ o. a. 
3 Gruner 1. c. S.132 fg. Las Casas antyder, at Oviépo ved sine meddelelser vilde 
fremme handelen med denne værdifulde plante. (HAESER). 
4 „De morbi Gallici curatione per administrationem Ligni Guajaci“. 1519. Lursinvs I; s. 275 fg. 
5 En kort „Tractatus de morbo Gallico“. 1518. Luisinus I; s. 383 fg. 
