1909. No. 4. SYFILIS'S EPIDEMISKE OPTRÆDEN I EUROPA I I5. AARH. 25 
I en gammel Nürnbergerkronikel siges fra aaret 1495, at de Franske 
havde blandet „Sundersiechenbluot“ (9: spedalskhedsblod) op i landsknægtenes 
vin, og at disse derigjennem havde faaet ,die boese kranckheit“(!). 
I mærkværdige, men delvis meget dunkle udtryk hævder senerehen 
ogsaa den bekjendte PARACELSUS (f 1541) den galliske sygdoms afledning 
fra spedalskheden. Han udvikler? nemlig, hvorledes »Frantzoser« er frem- 
kommet som en bastard af to sygdomme, hvoraf den ene var den »fuld- 
komne spedalskhede, som var hos manden, og den anden en »ufuld- 
kommen«, der alene viste sig i kvindens vulva. Den nye sygdom opstod 
da ved en forening af disse to i lighed med mulæslets afstamning fra æsel- 
hingsten og hoppen. 
. . . . Sie (die Frantzosen) werden geboren von zweyen Aussetzigen 
Kranckheiten, also zuverstehen von einem Aussatz, der volkommen gewesen 
ist, offentlich, durchaus: zum anderen von einem Aussatz, der allein in loco 
gewesen ist: diese zween Aussatz haben die Kranckheit geben...auz dem ist 
der Mulus geboren der Frantzosen, Mulus Gallorum genannt . 
Also merckent auff den ersten Ursprung, dasz sich eine Conjunction 
zusammen vermehlet hat: Als nemlich eine Lepra und Cambucca?, und durch 
eine Transmutation in ein Mulum geboren Lepra ist gewesen im Mann: 
Cambucca ist gewesen in der Frauen . 3 
Et andet sted heder det: Wiss, dass die Frantzosen eine newe Kranckheit 
seind, — wie sie so seltsam entsprungen ist, nemlich von einem aussetzigen 
Frantzosen und einer Schlierigen Måtzen, welche durch ihre Unkeuschheit 
vergifft hat andere, die dann in die Frantzosen gefallen seind . . . Also von 
Schlier und Aussatz ist entsprungen die Kranckheit der Blatern?. 
I den latinske udgave® er dette gjengivet saaledes: ex coitu Leprosi 
Galli cum scorto impudenti dubonibus venereis laborante, quod deinde scortum 
ning i lemmet af melk fra en kvinde, som havde født en gut, tilsat med forskjellige 
milde stoffe, som ol. violæ, lac amygdalar. o. a. 
(Melk fra en ,guttefødende kvinde“ ansaaes fra gammel tid af som et kraftigt lege- 
domsmiddel). 
1 C. Fucus: „Nachträge zur Sammlung der ältesten Schriftsteller über die Lustseuche“. 
Göttingen 1858. S. 16. 
2 Paracetsus: „Chirurgische Bücher und Schriften“ etc. Strassburg 1605. — „Von der 
grossen Wundartzney, 3. bog: Von den Frantzosen“; kap. 2. 3. S. 133— 135. 
3 Hvad det fremmede udtryk „Cambucca“, der egentlig betyder en krum stav, en hyrde- 
eller biskopstav, — her skal betegne, er aldeles uklart. Ordet synes imidlertid benyttet 
om en eller anden genitallidelse, — nzrmest om bubo eller ulcus genitale (SUDHOFF). 
Der siges saaledes et sted: „Ein jeglicher Cambucca ist der Schlier“. (Dette sidste ord 
betyder paa gammeltysk et „ulcus“, især paa skamdelene. J. & W. Grom: Deutsches 
Wörterbuch). 
„Grosse Wundartzn. Von Offnen Schäden, Geschweren“ etc. Kap. 24; s. 591. — 
Kap. 23 sammesteds har til overskrift: „De bubone, vulgo der Schlier". — Cambuccæ 
ulceratio ex bubone . . . evadit . . . Si pudendi Ulcus seu Cambucca tibi offeratur . . . 
(,Chirurgia magna“. Pars IV: „De tumoribus, pustulis et ulceribus morbi Gallici“. 3. b. 
kap. 6, s. 117. 9. b.; kap. 6; s. 140). I 5. bog; kap. 7; s. 126 heder det: „Sr in luem 
veneream degenerare incipiat Elephantiasis" etc. 
4 „Grosse Wundartzney“. 2. bog; 1. traktat; kap. 7; s. 67. 
I det førnævnte verk ,Kritische Geschichte des Ursprungs der Pathologie und Be- 
handlung der Syphilis, Tochter und wiederum Mutter des Aussatses (2. Th.; 1. Abth. S. 261) 
udtaler Simon sig for en nærmere, indre forbindelse mellem Syphilis og Elephantiasis. 
ar 
»Chirurgia magna“. Secund. part.; tract. I; cap. 7, S. 44. 
