28 A. L. FAYE. M.-N. KI. 
kranckheit der blattern genannt mala frantzsoss. Træsnittet angives at være 
skaaret i aarene 1470—80. K. SupHorr! setter dog først tidspunktet til 
»omkring 1490«. Under alle omstændigheder paaagtningsværdigt nok! 
Sygdommens udbredelse. 
Ethvert folk vilde vistnok paa den tid gjerne forlægge det første ud- 
brud af en saa afskyelig sygdom som denne til et andet land end sit eget; 
men som gjentagende nævnt hentyder ingen af de tidligste forfattere til, 
at den skulde have taget sin oprindelse fra Amerika. 
Det folk, som derimod saa at sige efter alle andres mening — med 
rette eller urette — blev udpeget som det, hvorfra sygdommen stammede, 
eller som ialfald var dens første og vigtigste forplanter, var det franske. 
Derfor fik ogsaa snart sygdommen overalt det gjængse navn af »den 
franske syge« — morbus gallicus. 
Forskjelige samtidige beretninger peger jo som omhandlet hen til det 
sydøstligste hjørne af Frankrige eller til den saakaldte liguriske kyst — den 
nuværende Riviera — som sygdommens udgangspunkt. 
Franskmændene eller Gallerne, som de endnu oftest kaldtes paa den 
tid, syntes nu selv ikke videre godt om dette navn. 
UrricH von Hutten beder derfor i sit førnævnte skrift om undskyldning, 
fordi han kalder sygdommen morbus gallicus. Dette gjør han kun, siger han, 
fordi dette nu engang var det almindeligste navn, men ingenlunde for at 
krænke et saa udmærket folk som det galliske, der i kultur og forekommenhed 
neppe havde sin lige paa den tid. 
. qua vix alia (natio) sit hoc tempore civilior aut hospitalior. . . . 
Franskmændene kaldte igjen sygdommen for morbus neapolitanus ? eller 
gale 9: scabies de Naples*, som om de skulde have faaet denne nye smitsot 
under deres ophold i denne stad udover vaaren 1495 (22. februar—12. mai). 
Dette var imidlertid neppe tilfældet, da sygdommen nemlig efter al rime- 
lighed optraadte i den franske hær — maaske hos kongen selv ikke 
1 „Archiv für Geschichte der Medizin“. Bd. 1; h. 5, s. 375. — S. mener, at bønskriftet 
stammer fra Frankrige. 
2 Herom minder jo fremdeles det ikke saa sjeldent brugte udtryk unguentum neapolitanum 
om den veltjente graa kviksølvsalve. 
3 „Galler“, der er et gammelfransk ord, betyder baade det at klø og at klø sig. — 
Scabies var dengang i det hele et gjængs udtryk for et eller andet kløende, stikkende 
udslet. Det er derfor ikke udelukket, siger HAESER (l. c. 3. b.; s. 251), at sygdoms- 
navnet fra begyndelsen ikke havde noget med „gallisk“ at gjøre; men senere, da „Gal- 
lerne“ fremfor alle fik skyld for ulykken, fik ordet en saadan overført betydning. — 
Dr. FINCKENSTEIN er inde paa den samme tanke. L. c. S.15. — Et andet gammel- 
fransk ord, som man ogsaa her kan tænke paa, er ,gale“ = nydelse, vellyst. (FR. 
GODEFROY: ,Dictionnaire de l’ancienne langue francaise“. Paris 1885. T.IV. S. 208). 
Et angelsaksisk ord ,gal“ har en lignende betydning. 
