1909. No. 4. SYFILIS'S EPIDEMISKE OPTREDEN I EUROPA I I5. AARH. 29 
lenge efter deres indrykning i Italien høsten 1494. Men lues rasede 
rigtignok aller frygteligst iblandt krigsfolkene, medens de var i Neapel, 
hvor soldatesken i endnu høiere grad end noget andet sted under deres 
forøvrig saa fredelige marsch igjennem halvøen hengav sig til de værste 
og vildeste udskeielser 1. 
I tilslutning til det foregaaende skal her den franske konges sygdom lidt 
nærmere omhandles, da den sag unegtelig har en ikke ringe medicinsk-histo- 
risk interesse og betydning. 
I den sidste halvdel af august 1494 satte den i hin tid store franske 
hær”, der var samlet ved den italienske grænse, sig i bevægelse og mar- 
scherede under den vanfore Karl 8.s anførsel over Mont Genévre ind i Italien. 
Allerede fire dage efter ankomsten til Asti i Piemont, nemlig 13. septbr., — 
blev kongen angrebet af en sygdom, som offentlig blev kaldt ,la petite 
vérole“ 2: smaakopper — børnekopper —, men som man dog senere fik 
mistanke om i virkeligheden havde været et tilfælde af den nye lues, der 
kom til at bære hans folks navn. 
„A Asti le roi tomba malade, les uns disent de la petite vérole, 
d'autres de la maladie nouvelle, qui éclata cette année méme, qui envahit 
l'Europe, et qu’on apella le mal Francais". (MıcHELET)?. 
Ved sin ankomst til stedet blev kongen — efter en beretning af den 
samtidige italienske historieskriver BERNARDINO Corio # (f 1519) — modtaget 
af endel smukke kvinder, som Karls forbundsfælle hertug Lodovico il Moro 
af Mailand havde sendt did til kongens forlystelse 5. Men derefter, heder det 
1 G. Weser |. c. B. 9. I Rom, hvor den franske hær rykkede ind om eftermiddagen 31. 
december og blev til i februar, var ligeledes udskeielserne ganske forfærdelige. 
= Størrelsen af den felthær, som marscherede nedigjennem i Italien, angives meget for- 
skjellig. Den kan maaske nærmest sættes til omkring 30000 mand ialt. 
Smign. E. Lavisse: „Histoire de France“. T. V. Paris 1903. S. 28 anm. 
Hæren bestod foruden af franske soldater tillige af tyske og schweiziske landsknægte 
og 0. a. Spanske leiesoldater fandtes der som ovenfor nævnt ingen af. 
Det tunge franske kavalleri havde store heste, der var ,sans queue et sans oreilles“(!) 
og derfor forekom Italienerne at være ,des monstres“. Mest skræk stod der imidlertid 
af det for sin tid udmærkede artilleri, — 36 broncekanoner. MicHELET |. c. 7; s. 2. 
3 „Histoire de France“. 7. B. S. 25. I en anmærkning (s. 320) heder det udenvidere, at 
kongen var iblandt de allerførste i hæren, som blev angrebet — frappé — af denne 
»grande maladie du temps, qui absorba toutes les autres“. 
4 Se Gruner: ,Scriptores“ etc. S. 452. 
wu 
I et slags dagbog, der senere faldt i Italienernes hænder, optegnede kongen navnene 
paa alle de kvinder, han efterhaanden gjorde nærmere bekjendtskab med under felt- 
toget, — med tilfoielse af afbildninger(!). SCHNURRER |. c. 2; 5. 40. 
Hvad kunde man ikke finde paa i hin tid? I et mærkeligt skrift fra ca. 1500, — 
„Le Vergier doneur“ (9: d'honneur) — der tilskrives en geistlig OcTAVIEN DE SAINT GELAIS, 
og hvori den franske konges oplevelser under felttoget omhandles fra dag til dag, for- 
tælles det, at da Karl kom til staden Chieri i Piemont, lod øvrigheden kongen faa den 
fornøielse at overvære en smuk kvindes nedkomst paa et offentligt torv (!). Omtalt i 
Fr. Benjamin OsranDEer's „Lehrbuch der Entbindungskunst“. 1. Th. Göttingen 1799, 
S. ror. — Fraregnet, at der nævnes et feilagtigt aarstal, maa man med foie spørge, 
om det virkelig var muligt at anordne et saadant skuespil. — Smlgn. en lignende ud- 
talelse herom af dr. Fr. v. Wmcker (München) i en afhandling , Shakespeare's Gynæko- 
logie“. — VoLkmann’s Sammlung klinischer Vorträge. No. 441. Serie XV; Heft. 21. S. 160. 
