30 A. L. FAYE. M.-N. Kl. 
videre, blev kongen paa grund af en luftforandring — per la mutation dell’ aére 
— syg af ,varuole*. 
Den franske statsmand PhHıLıp DE Comines, der fulgte med paa hærtoget 
og har beskrevet dette, siger 1, at kongen blev angrebet af „la petite verole“? 
og kom i livsfare, fordi der stødte feber til, — parce que la fiévre se mesla 
parmy. Feberen varede angivelig dog nd 6—7 dage, og kongen kom sig 
igjen efter forholdsvis kort tid. 
Under kongens sygdom gik man meget hemmelighedsfuldt tilverks. De 
læger ?, som behandlede ham, maatte ikke forlade huset; dette blev afstængt 
og alle tilgange bevogtede af soldater. Hvorledes behandlingen var, om- 
tales ikke. 
Under alt dette opstod der imidlertid adskillig uro og forvirring i den 
franske hær, hvis fremmarsch herved standsedes i længere tid. CoMInEs 
siger, at han endog frygtede for, at man vilde vende om igjen. Kongen til- 
frisknede imidlertid forholdsvis hurtig, og det hele kom snart atter i orden; 
allerede 21. septbr. var han i god bedring, heder det. Nogle dage senere — 
30. septbr. — turde Comines forlade ham, idet han da han skulde gaa som 
afsending til Venedig. 6. oktober brød kongen op fra Asti for at slutte sig 
til hæren, som allerede var draget afsted. 
Hvad denne sygdom egentlig har været for noget, kan efter de fore- 
liggende, sparsomme og ufuldstændige oplysninger som antydet ikke bestemt 
afgjøres, noget der jo vilde have sin store interesse og være af stor betydning 
Mais ne syfilis’s historie. 
Comines’s udtalelse, at sygdomstilfældet — la petite vérole — tog en saa 
farlig vending, fordi der stødte feber til, er uklar; men meningen maa vel være 
den, at det var feberens heftighed, som gjorde tilstanden farlig; thi ellers var 
det dog lidet at tale om, at der optraadte feber i børnekopper, noget der var 
en saa dagligdags sag. Derimod var feber dengang en forholdsvis sjelden 
foreteelse ved morbus gallic.; og i dette tilfælde kunde Comines under alle 
omstændigheder have god grund til udtrykkelig at nævne det. 
Man maa efter alt uvilkaarlig anse det som det sandsynligste, at kongen 
i virkeligheden baade har havt ,la petite verole" og et — ialfald i sin første 
optræden — meget mildt anfald af den nye lues, la grande vérole, som den 
snart blev kaldt. Men hvorledes og af hvem kongen kunde have faaet den 
sidste sygdom, lader sig desværre ikke eftervise. Bragte han lues med sig fra 
Frankrige eller paadrog han sig den i Italien? Hvilken historisk betydning 
vilde det ikke have, om man kunde bringe dette paa det rene. — Nogen anden 
smitte end muligens denne her, er der, saavidt vides, ikke nogetsteds tale om. 
Af børnekopperne, om kongen har lidt af dem, kom han sig som nævnt 
hurtig, men blev rimeligvis aldrig ganske helbredet for den anden sygdom. 
Karl døde faa aar senere — 7. april 1498, kun 28 aar gammel af „den 
bræk“, som det heder det i en tysk krønike”, „der kaldes Mala franntzos“. 
1 „Collection complète des Memoires, par Petitot.“ Memoires de Philippe de Comines. 
Mas PAS wee, Sh Bis 
2 Saaledes er ogsaa fremstillingen hos Mr. pe VarILLAS: Histoire de Charles VIII. Haag 1691. 
Livre 3; p. 246. 
3 Tblandt disse nævnes en ukjendt THEoporus af Parma, hvem kongen sagdes at have 
megen tillid til. 
C. de CHERTIER: „Histoire de Charles VIII". Paris 1868. T. I; s. 446. Smlgn. den 
lignende fremstilling hos Ernest Lavisse: „Histoire de France“. 5. B; 1903. s. 31 fg. 
4 Hans dødsdag skal være bleven forudsagt af den berømte munk SAVONAROLA i Florents. 
MICHELET |. c. 7; 93. 
„Chronicon Austriacon“, pars posterior, af en JacoBus NURESTUS paa keiser Maximilians tid. 
R. Fucus; „Die ältesten Schriftsteller“ etc. S. 312. 
or 
