1909. No. 4. SYFILIS’S EPIDEMISKE OPTRÆDEN I EUROPA I I5. AARH. 31 
Idet Comines gaar noget mere ind paa enkelthederne, fortæller han, at 
kongen døde af et pludseligt — apoplektiformt — sygdomsanfald 1, der ramte 
ham tilsyneladende ganske frisk. Ved to—tretiden om eftermiddagen mistede 
kongen mælet og bevidstheden. Han kom sig vel atter lidt et par gange, 
men døde endnu samme dag, kl. 9 aften? 
Omkring midten af mai 1495 forlod kongen med hovedstyrken af den 
franke hær Neapel og marscherede nordover igjen. Da endelig hele den 
brogede masse, hvoraf hæren bestod, for en stor del opløstes efter en 
seirrig og blodig kamp mod Venetianerne og deres forbundne ved For- 
nuovo, 6. juli, ved floden Taro i Parma, blev morbus gallicus snart spredt 
rundt om ved de tilbagevendende soldater. De franske krigsfolk førte syg- 
dommen med sig til sit fodeland*, hvor sygdommen allerede var udbredt. 
Schweizerne og de tyske landsknægte forplantede den til sine forskjellige 
hjemsteder. Paa italiensk side bragte albanesiske krigsmænd og andre 
leietropper, de saakaldte Stradioter*, der fandtes i den venetianske hær, 
sygdommen østover. 
1 Karl 8's modstander pave Alexander 6 (f 1503) synes efter nogle, forøvrig yderst 
vredne ord, som hans læge Pınror kommer med i slutningen af sit verk (Lursinus |. c. 
s. 115) ligeledes at have havt morbus gallicus. Iste morbus occultus, som PINToR ud- 
trykker sig! Naar HENSLER imidlertid (l. c.; s. 59) af Pinrors slutningsord vil finde ud, 
at paven endog et par gange har havt sygdommen, kan en saadan fortolkning neppe 
være rigtig. — Hans ,to galante sønner" — Juan og Cæsar — blev ogsaa angrebne 
af sygdommen. (SCHNURRER |. c. 2; 43.) 
Pıntor omtaler endvidere (l.c.; s. 108— 109), at han har behandlet en nevø af paven, 
Petrus Borgıa, for den samme sygdom; ligeledes en kardinalbiskop af Segovia, „som 
led af de voldsomste smerter og af den grund i lange tider ikke kunde finde hvile”. 
Senere blev som bekjendt — siger MIıcHELET (l. c; s. 320) — baade kong Frants ı og 
pave Leo 10 smittede. Den franske konge skal være bleven helbredet ved brug af de 
dengang heit skattede, saakaldte „pilulee Barbarossæ“. Disse piller, „der bestod af 
metallisk kviksølv, terpentin og mel, bar navn efter den berygtede sjørøver CHAIR- 
EDDIN BARBAROSSA i Algier, da han med held havde brugt dem. Nu sendte den gamle 
pirat dem i nødens stund til sin herre sultanens ven, den allerkristeligste franske 
konge. 
Om en kirurg i Paris i 16. aarh., THIERRY DE Mery, der havde samlet sig en stor 
formue ved en udbredt praxis iblandt syfilitikere, fortælles det, at han valfartede til 
Karl 8's gravkammer i St. Denis for at takke ham som sin store velgjører, der havde 
skaffet ham en saa indbringende virksomhed. 
J. H. Baas: Geschichte der Medizin. Stuttgart, 1876. S. 328. Smlgn. Harser |. c. 
3; 288. 
Kongen blev syg under et ophold paa et aabent galleri, ,le plus deshonneste lieu, car 
bo 
tout le monde y pissait (!), idet han sammen med dronningen saa paa et boldspil, som 
gik for sig i slotsgraven; ved indtrædelsen paa galleriet stødte kongen sit hoved mod 
en dørkant. Efter anfaldet turde man ikke flytte ham; og medrette kunde vel derfor 
Comises (l. c. 13; 225) klage over, at en saa mægtig skulde finde sin død paa et saa 
»miserabelt“ sted. 
3 I slutningen af oktober var Karl 8 igjen i Grenoble. 
4 Af saadanne fribyttere var der ogsaa en hel del i den franske hær. (Lavisse L c. 5; 
26). Meget andet pak fandtes ogsaa her, siger BRANTÔME, — „folk, som var løbet væk 
fra strikken, og som bar liliens prydelse paa skulderen" 9: brændemærket som forbryder. 
LavissE & Ramsaup: „Histoire générale“. T. IV. 1894. S. 48. 
