1909. No.4. SYFILIS'S EPIDEMISKE OPTRÆDEN I EUROPA I I5. AARH. 41 
somt igjennem. At der kunde komme genitalsaar efter et urent samleie, 
det havde man jo længe vidst, og det var man daglig vidne til; men da 
dette nu var hændt i saa mangfoldige tilfælde, uden at der af den grund 
var opstaaet nogen lidelse andre steder paa legemet, tænkte man heller 
ikke gjerne nu strax paa nogen saadan indre forbindelse mellem de sted- 
lige og de almindelige symptomer. Disse blev i begyndelsen nærmest be- 
tragtede som to ligeløbende lidelser, der optraadte hver for sig, men begge 
fremkomne ved den samme fælles aarsag. Man antog nemlig, at smitten 
fra en syg person saa at sige med en gang trængte lige ind i en andens 
legeme og forgiftede dette. Sygdomsstoffet satte sig, som før antydet, efter 
den gjængse mening fast i leveren, — blodtilberedningens sæde, — og 
derfra udgik der igjen en putredo, som forplantede sig gjennem blodkar- 
rene til de forskjellige ydre legemsdele og da først og fremst til genitalia. 
Af ti personer, som har omgang med en kvinde, der lider af gallisk 
sygdom, bliver stundom ikke mere end fire smittede, siger FaLLorrıo; de 
andre sex gaar fri, og det kun fordi de har en kraftig lever og modstands- 
dygtige livsaander. ... sex non inficiuntur, . . . quoniam habent hepar 
robustum et spiritus potentes non facile aptos pati, sed paratos hosti resistere 1. 
Den samme mening om leveren udtaler en genuesisk læge Jacosus 
CATANEUS DE Lacumarcino i begyndelsen af 16. aarh. Der findes endog 
mænd, lægger han til, som ustraffet kan gjøre, hvad de vil: de kan styrte sig 
ind i sordes venereas, de kan omfavne feminas immundas, og de bliver dog 
selv aldrig smittede ?, 
Det hele akute sygdomsbillede artede sig saaledes for datidens opfat- 
ning nærmest ligt det, der optraadte ved de saa almindelige børnekopper; 
anfaldet var kun saameget voldsommere. Den nye sygdom fik derfor ogsaa 
navnet »la grosse vérolle« i modsætning til de gamle kopper, som fra nu 
af gjerne kaldes »la petite vérolle<, — smaakopper. 
Pintor betegner uden videre den nye sygdom som et tredie slags 
variolæ? og kalder den med et arabisk ord Aluhumata; denne form er dog 
i modsætning til de to andre sjelden forbundet med feber, tilfoier han“. 
Samleiet ansaaes vistnok som den hyppigste foranledning til syg- 
dommen; men denne kunde ogsaa komme paa mangfoldige andre maader. 
i L.c., kap. 22; s. 779. 
2 ,Tractatus de morbo gallico“ — Lutstnus I; s. 141. ,Priviligerede mennesker", som 
SWEDIAUR — fast med et lidet hjertesuk — kalder saadanne personer. Introduction 
eS Se 
3 Mæslinger ansaaes nemlig ligeledes for en farlig afart af variolæ. 
4 Luisinus I; s. 87 fg. 
