— | A 
1909. No. 4. SYFILIS'S EPIDEMISKE OPTREDEN I EUROPA I I5. AARH. 45 
en lignende art saar som de, der optraadte i morbus gallic.! Under 
Guajakkuren, den han saa vel kjendte af egen erfaring, maatte de syge 
ikke nyde salte spiser, i det hele fore en sparsom diæt samt afholde sig 
fra vinum og Venus(!). 
Den førnævnte Giovanni: Monte (f 1551) advarer ogsaa kraftig imod 
nydelsen af svinekjod og ligeledes som FRAcASTORO mod at spise kjed af sump- 
fugle. 
I et brev* til en Galeotto Pico, greve af Mirandula, der synes at have 
lidt af sygdommen, advarer han denne saameget mere mod at spise svine- 
kjød og flæsk, som grevens anliggender oftere førte ham til ,Gallien, hvor 
landets indbyggere alene æde mere heraf end fire andre folk forøvrig til- 
sammen“. 
Ganske eiendommeligt anbefaler CATANEUS som et godt diætetisk middel 
mod morbus gallicus at drikke en suppe, kogt paa hugormens kjod*. 
Bevægelse og hvile. For maaltidet skal man røre paa sig; efter samme 
skal man hvile en stakket tid. At sove liggende paa maven gavner for- 
døielsen, men skader øinene(! Man skal sove ind paa høire side, derefter 
vende sig over paa den venstre og tilsidst igjen dreie sig tilbage til den 
hoire side, — alt til fordøielsens store fremme. 
Under sygdommen maa ingen foretage stærke bevægelser. Badning 
virker skadelig i sygdommens begyndelse, men senere i forløbet gavnlig. 
Coitus excessivus et violentus er særlig at undgaa! Melior hora est 
versus mane, circa auroram. BARTHOLOMEUS MoNTAGNANA + raader ogsaa til 
„coitus temperatus“. 
Sjælsaffekter. Den syge, heder det videre hos ScHELLIG, maa undgaa 
alle oprivende sindslidelser, saasom: bedrøvelse, fortvivlelse, skræk, had, mis- 
undelse, tankens anspzending(!), ja selv stor og pludselig glæde o. m. a. 
Behandlingen af »pustlerne< blev bedst gjennemført ved en tredobbelt 
fremgangsmaade, nemlig: 1) ved diæt, — der tidligere er omhandlet — 
2) ved lægedrikke og 3) ved kirurgiske handlinger. 
Lægedrikkene — potiones — skulde virke til at uddrive sygdoms- 
giften af den syges legeme og samtidig at styrke dette. Som tjenlige 
midler hertil opregnes afkog af mange forskjellige planter: Malva, Viola, 
Cassia o. s. v., der skulde tages indvendig, idet dog ogsaa klysterer af 
disse stundom blev anvendte. 
Tinte? ,Svinekjod øger lepra*, — heder det i en middelaldersk legebog, physica, — 
der er tillagt den hellige abbedisse Hildegard (f 1178). 
Luismnvus I; s. 586. 
Ormen maatte tages fra bjergegne og være af en lys farve. Luismnus I; s. 155 fg. 
Nydelsen af hugormkjød havde fra gammel tid af staaet i anseelse mod spedalskhed 
og vedblev endnu længe at gjøre det. En suppe kogt paa kjødet ansaaes til langt ind 
i den nyere tid som et godt styrkende og skjønhedsbevarende middel. 
4 Luismvs Il; s. 963. M. citerer her et kapitel af et verk ,Doctrina Principis“, ,de 
horis coitus*. 
