46 AS FAYE. M.-N. Kl. 
Under den kirurgiske behandling omtales en hel del salver, — deri- 
blandt blysalver — og plastre, som skulde paalægges genitalsaarene og 
pustlerne, og som væsentlig var tilberedte af de førnævnte planter. 
Udslettet blev ogsaa gjennemrøgt med forskjellige plantestoffe, bl. a. 
med røgelse og myrrha; »thi derved udterres pustlernes foetide virulents«1. 
Undertiden blev disse ogsaa i den samme hensigt brændte med det glø- 
dende jern”. 
Aareladning omhandles ikke, ligesaalidt som brug af kviksølv. Det 
sidste undskylder ScHELLIG dermed, at dette stof maa anvendes med særlig 
omhu, for at det ikke skal skade mere end gavne?. 
ÅLMENAR er ligeoverfor kviksølv af en ganske anden mening. Som 
en af de tidligste foregangsmænd søgte han systematisk at udvikle smøre- 
kuren; »thi den er den rette behandlingsmaade for denne sygdom«. 
FRACASTORO var heller ikke bange hverken for aareladning eller for 
indgnidning »med det flydende sølv, det levende metal. 
Den førnævnte Tanus anbefaler ligeledes i høi grad smørekure med 
Hg. over hele legemet. Dette gjordes bedst under tiltagende maane, fordi 
sygdomsstoffet da helst søgte ud imod legemets overflade! 
4) I 1497 — eller 1498 — udkom et skrift: Å mala Franczos, morbo 
Gallorum præservatio ac cura*, — af en anseet læge i Wien, BARTHOLO- 
MÆUS STEBER, der tidligere havde beklædt rektorstillingen ved universitetet. 
Idet St. først beder om undskyldning, fordi han, om end efter opfor- 
dring, havde indladt sig paa at behandle en saa vanskelig sag, hævder 
han mod andres mening, at morbus gallicus hverken er Lepra, Morphæa, 
ignis persicus eller andre kjendte sygdomme, men noget for sig. De ilde 
udseende pustler, som menneskene dengang plagedes af, opstod ved en 
fordærvelse, ikke af en enkelt legemsvæske, men af flere paa en gang. 
Saaledes stammede nogle af dem fra slimet, andre fra den sorte galde?. 
_ 
Fuchs I. c., s. 90. 
to 
Man kommer i denne forbindelse til at mindes den fremgangsmaade, den anseede svenske 
syfilidolog, professor S, WELANDER i en aarrække heldig har anvendt ved bløde chankre, 
nemlig at lade hedt vand — ca. 80° C. — strømme igjennem smaa blyrør, der let 
bliver bøiede rundt om det med lidt bomuld dækkede saar: ,um die Virulenz der 
Schankergeschwüren tödten zu können“. 
Dr. E. WeELANDER: „Versuche weiche Schanker mittelst Wärme zu behandeln“. — 
„Nordiskt medicinskt arkiv". B. 3; no. 20. 1893. S. 1 fg. 
3 Fuchs |. c., s. 93. (Forskjellige slags excrementer — faareskarn i edike o. a. — an- 
vendte S. derimod uden betænkelighed . . . valet stercus ovinum cum aceto non forti 
mixtum; similiter stercus vaccinum . . .). 
4 Fucus: ,Die åltesten Schriftsteller“ etc. S.113 fg. 
5 Den samme opfatning kommer ogsaa frem hos den italienske lege LEONICENUS, — fra 
hvem maaske Sr. har dette, — hvorom nedenfor. 
