1909. No. 4. SYFILIS'S EPIDEMISKE OPTREDEN I EUROPA I I5. AARH. 53 
. . . nuda erant cadavera, quorum inguina supra modum magnitudinis 
intenta erant... 
Sandelig beundringsveerdige folk paa sin maade! 
En samtidig af Benedetti, den dygtige kirurg MarceLttus Cumanus}, 
der ligeledes tjenstgjorde i den venetianske hær, fortæller, at han har hel- 
bredet mangfoldige buboner, opstaaede paa grund af pustler i lemmet og 
store anstrængelser. 
. . . bubones infinitos, causatos ex pustulis virgz et ex nimia fatiga- 
tione et labore curavi . . . 
Lignende jammerfulde beskrivelser af farsoten gaar igjennem hos alle 
datidens forfattere. Sproget havde ligesom ikke ord tilstrækkelige til at ud- 
trykke, hvor frygtelig sygdommen var. Den er grusom, hæslig, stinkende, 
giftig, forvolder de ulideligste smerter, udtærer legemet og matter sjælen! 
Den skaaner ikke barnet ved moders bryst, ei den kraftige yngling, ei 
oldingen, den angriber alle, mand og kvinde, fyrste og tigger, folk efter 
folk! Den er værre end nogen anden lidelse, ja forfærdeligere end selve 
Lepra! 
1 Testis fide dignissimus, siger GRUNER i ,Aphrodisiac.“ etc. s. 52 om ham. I sin opfatning 
af det almindelige aarsagsforhold staar Cum. paa astrologisk grund; om noget amerikansk 
udspring af sygdommen tales ikke. 
