1909. No.4. SYFILIS'S EPIDEMISKE OPTRÆDEN I EUROPA I I5. AARH. 55 
I Auzsburg stiftede den rige Fuggerfamilie i aaret 1512 et sygehus, 
med den udtrykkelige forpligtelse, at alle skulde der behandles med Guajak, 
et middel, hvis nytte forøvrig allerede dengang var omtvistet 1, 
I staden Bamberg omtales fra 1497 et forholdsvis rigt udstyret »Frant- 
zosenhawss<*, der antagelig var bestemt for begge kjøn, og som meget 
hensigtsmæssig og med et sikkert instinkt var lagt lige ved siden af »dass 
Frawenhauss<. 
Anstalter af den sidstnævnte art vrimlede det af i middelalderen?; de 
stod gjerne under opsigt af barbererne eller af skarpretteren, stundom ogsaa 
under geistlighedens tilsyn. Dette sidste var saaledes tilfældet i London, hvor 
biskopen af Winchester havde med den sag at gjøre(!. Fra denne by er der 
endog opbevaret gamle, reglementariske bestemmelser for saadanne ,stuer* 
fra 1162; efter disse, som i det nævnte aar fik offentlig bekræftelse, var det 
forbudt værten — the stew-holder — at have nogen kvinde i bordellet, som 
led af den farlige syge ,the burning*. 
En engelsk læge, WirrLiam Becket, i 18. aarh., der i et par indgaaende 
afhandlinger + ivrigen bekjæmper den amerikanske lære, nævner dette og til- 
føier, at ,det gamle ord burning igjennem aarhundreder har været anvendt 
som udtryk for, hvad vi nu ligesom før i daglig tale kalder ,a Clap“ 9: 
gonorrhoe. 
Fra et lupanar i Avignon er der opbevaret et reglement, som angivelig 
er affattet i aaret 13473, og som — maaske med tvivlsom ret — er bleven 
tillagt dronning Johanna 1 af Neapel (+ 1382). 
I reglerne, der er skrevne paa provencalsk®, var det paabudt, at for- 
standerinden, — Abbatissa, som hendes klingende navn lød, — skulde hver 
1 SCHNURRER |. c. Il; s. 67. — Smlgn. det tidligere anførte (s. 18). 
2 Fucus: ,Ulsenius" etc. S. 5. 
3 
I et slags moraliserende, meget løierligt digt fra 1533 — „Von den welschen Purppeln“ 
(2: morb. gallic.), tilegnet „die ritterbrüder des purpelschen ordens“ — opregner den ellers 
ukjendte forfatter, en JoHAN HASELBERGK, med en forbausende lokalkundskab de mest be- 
kjendte saadanne steder i mangfoldige byer baade i Tyskland og nabolande og angiver 
nøiagtig deres beliggenhed i staden. — R. Fucus: „Die ältesten Schriftsteller“ etc. S. 363 fg. 
4 a) ,An attempt to prove the Antiquity of the Venereal Diseases, long before the Dis- 
covery of the Westindies“. Philosophical Transactions. London 1717—1719. Vol. 30; 
s. 839 fg. 
b) „A letter concerning the Antiquity of the Venereal Disease“. L.c. Vol. 31. a. 1720. 
STSE 
Becker (31; 5. 37) minder her ligeledes om, at John Gaddesden i sin udmærkede 
„Rosa anglica“, — affattet mellem 1307 og 1315 — tilfaader enhver, som maatte frygte 
for ved et samleie at have paadraget sig en „excoriatio et arsura“, strax efterpaa at vaske 
lemmet med edike og vand eller med egen urin; da gaar man fri for ondet. — Disse 
raad kommer stadig igjen. 
Meget vilkaarlig setter Astruc (I; s. 50) tiden for affattelsen af de her nævnte bestem- 
melser til c. 1430. — Dupouy siger (1. c., s. 108) tvertimod, at reglerne i sig bærer præget 
af en næsten vomtvistelig sandsynlighed for at være ægte. 
De er i sin helhed gjengivne hos Astruc (I; s. 58 fg.) tilligemed en latinsk oversæt- 
telse. Abbedissen sees at være udvalgt for hvert aar af stadens konsuler. Blandt andre 
pligter havde hun ogsaa den, nøie at passe paa, at ingen Jøde fik adgang til lupanaret. 
Jøderne havde forøvrig forskjellige steder heller ikke adgang til de offentlige badstuer. 
a 
