60 ANT RAVES M.-N. KI. 
I aaret 1546 lod Kristian 3 udgaa et forbud mod, at kvinder, som i 
deres ungdom og vellevnet havde levet i aabenbar skerlevnet og var 
blevne fordervede af Pocker, Frantzoser og andre sygdomme, skulde optages 
i de almindelige hospitaler. Dette skulde fra praedikestolene forkyndes for 
den menige almuel. 
Noget eget sygehus for de veneriske syge synes dog ikke nu at være 
kommen istand, og alt blev vel derfor snart omtrent ved det gamle?. 
Efter nogen tids rasen tog syfilis tydelig af i voldsomhed, og som 
det synes først i Italien; allerede paa FrAcAsToRos tid — ca. 1540 — 
var den blevet meget mildere 1 sin optræden, hvad baade han o. fl. a. var 
bleven opmærksomme paa. FR. siger saaledes, at i den første begyndelse 
var sygdommen saa smitsom, at den kunde forplantes igjennem luften paa 
grund af en abnorm tilstand af denne; derefter kunde sygdommen alene 
overføres ved smitte fra den ene person til den anden. Det var nu at 
tro, at sygdommens alderdom allerede var begyndt, saa at den om ikke 
ret lang tid ikke engang skal kunne forplante sig ved contagium”. 
Som før omtalt fremholder FALLoppıo det samme; paa lignende maade 
udtaler ogsaa Italieneren BERNHARDINUS TomITANUs (+ 1576) sig fra om- 
kring 1560. 
Muscurus, hvori der tordnes mod tidens overdaad i klædedragt o. a., gav anledning 
til, at forfatteren af en lidt senere udkommen læsebog („Bornespeil“, 1568), rektor N. BREDAL, 
i denne skrev følgende vers: 
Siden Danske fik engelske Klæder at drafve 
Monne de og engelske Svedesyge have. 
Da frantzoske Klædebon kom her i Land 
Kom og frantzoske Pokker blandt Kvinde og Mand. 
TROELS Lunp: „Sundhedsbegreber i Norden i 16. aarh.“ Kbhvn. 1900. S. 55. 
1 Danske Magazin". 4. r., b. 1. 
Lo 
Smlgn. Mansa I. c., s. 183. — INGERSLEV: ,Danmarks Leger og Lægevæsen". I; 
S. 124. 
3 ,De morbis contagiosis“. II; s, 2. 
4 „Libri duo de morbo Gallico“. Lursmnus II; s. 1016 fg. B. Med hensyn til sygdommens 
oprindelse kan T. ikke opgjore sig nogen bestemt mening, — Luisinus, som tilegner T. 
anden del af sit samleverk (16. aarh.), roser ham i en lovtale ganske overordentlig: 
„Aldrig har studierne blomstret som i vor tid“, heder det; ,i fordums tid kunde en 
mand alene blive taler, en anden historiker, en tredie digter, atter en filosof o. s. v. 
Men i vore dage har menneskene til sin forbauselse seet, at en og samme mand (Tomi- 
tanus) forener alt i sig. Hvem ved ikke, at han er en god taler, en udmærket histo- 
riker, en berømt digter, en skarp dialektiker, en enestaaende filosof, en dybtgaaende 
mathematiker, den bedste læge,. orthodox theolog o. m. a.“! 
