62 A. L. FAYE. M.-N. KI. 
førnævnte tinnitus havde ingen hørt tale om for i de sidste ti aar! „Jeg (F.) 
har først iagttaget den for otte aar siden; men nu optræder den hos de fleste 
personer, naar sygdommen forst har sat sig fast, — in morbo confirmato, — 
Lues gallica’s væsen er saaledes vexlende, — vi kan vente nye tilfælde. 
Maatte de blive lette! 1“ 
Den førnævnte Anronio Musa BrassavoLa fra Ferrara var af den 
samme mening * som Tomiranus med hensyn til sygdommens opher. Den er, 
siger han, i fuldstændig tilbagegang, — in declinatione universali —, og den 
vil tilsidst aldeles forsvinde og ikke mere plage nogen, saaledes som det 
er gaaet med flere andre, nye sygdomme. 
Aldeles mærkværdig for sin tid er en skarpsindig forklaring, som 
Italieneren ALEXANDER PETRONIUS, pavelig livlæge (+ 1585), opstiller an- 
gaaende denne formildelse af sygdommen. Syfilis, siger han, er efter- 
haanden blevet saa udbredt iblandt alle folk, at det i virkeligheden kun 
er de færreste mennesker, som ikke nu i nogen, om end i meget for- 
skjellig grad — direkte eller ved arv nedigjennem slægten — har optaget 
sygdomsgiften i sig og paa den maade er blevne mindre modtagelige for 
ny smitte? Giften selv er bleven svækket i styrke ved at forplantes fra 
den ene slægt til den anden, paa samme maade som vin taber i kraft ved 
at gaa igjennem flere lædersække. Som bevis paa, at sygdommen i det 
hele var bleven mildere paa hans tid, anfører PETRONIUS, at dødeligheden 
for afkommets vedkommende var minsket, og at de nyfødte, levende børn 
viste mildere udbrud af sygdommen end tidligere. 
Lues gallica's farlighed for afkommet var man selvfølgelig længst kommet 
paa det rene med. Man troede, at faderen igjennem sin semen corruptum 
og moderen ved svangerskabet kunde forplante sygdommen. Smitte fra mo- 
deren var farligst, siger den flanderske læge Hascuarrr4, fordi da inficeres 
afkommet paa to maader, baade under svangerskabet og senere ved moder- 
melken. (Dette sidste kunde da ialfald undgaaes!) 
Kvinder, som havde rigelig menstruation, eller som havde hyppige 
fødsler, blev ifølge Prrronius gjennemgaaende mindre stærkt angrebne 
1 Luisinus Il; s. 780. 
? ,Tractatus de radicis chinæ usu cum quæstionibus de ligno sancto“. Venedig 1566. 
Luisinus I; s. 658 fg. — Af indforelsen af Guajak i behandlingen havde Br. stor fortje- 
neste. Hans beskrivelse af sygdommen er god, men meget udtværet, idet han opstiller 
ikke mindre end 234 afarter. Et unyttigt arbeide kalder FazLoppio dette medrette. — 
Den franske konge Frantz 1, hvis læge Br. havde været, gav ham det ærefulde tilnavn 
Musa, da kongen mente, at han i dygtighed stod lige med keiser August’s beromte liv- 
læge af dette navn. 
„De morbo gallico libri septem". Ca. aar 1535. Lursinus Il; s. 1167 fg. 
4 Perrus Hascuarpbus: „Tractatus de morbo gallico“, Ca. 1525. Luisinus II; s. 989 fg. 
H. minder om Hippokrats udsagn („Om luften, vandene og stederne“), at sæden stammer 
fra alle legemets dele, en sund fra friske, en fordærvet fra usunde dele — dno te Ta 
‘ ~ ~ \ a + F 
Öyınoov. Üyinoos, aM TE THY VOOEOMY. VOGEQOS. LITTRÉ I. c. Il; s. 60. 
pene 2.008, 
= 
