1909. No. 4. SYFILIS’S EPIDEMISKE OPTREDEN I EUROPA I I5. AARH. 65 
sin samtid hævder L. saaledes bestemt, at lues gallica ikke skyldtes astro- 
logiske konstellationer eller andre mystiske aarsager, men at den kom af 
mere nærliggende grunde, dem han søger at udforske. Sygdommen var 
for ham — i modsætning til saamange andre — heller ikke nogen saa- 
kaldet »omdannelse« af tidligere kjendte sygdomme, men en særegen, 
sluttet lidelse for sig, den han mente at gjenkjende hos de gamle. 
L.s skrift gjorde snart megen opsigt, men vakte tillige stærk modstand 
hos flere. Forholdsvis hurtig blev det dog anerkjendt som et virkeligt 
grundlæggende arbeide; og for lange tider maatte alle, som beskjæftigede 
sig med sygdommen, stadig gaa tilbage til dette som det faste udgangs- 
punkt. 
Skriftet blev, som ovenfor antydet, i visse maader banebrydende, men 
det ikke netop fordi det kastede saameget mere lys over selve sygdommen 
end mange andre arbeider, men fordi der her gjorde sig en ny medicinsk 
grundopfatning gjældende. Det turde saaledes have sin historiske interesse 
her at give et kort uddrag af dette Leonicenus's verk 1. 
I en fortale, der er tilegnet illustris vir Franciscus Mirandola?, siger 
L., at da der nylig var bleven holdt en offentlig disputation i Ferrara om 
denne sygdom, og da Fr. M., som ei havde kunnet være tilstede, ønskede at 
erfare, hvad der var foregaaet, havde L. skrevet det foreliggende arbeide. 
»Og eftersom, — heder det videre, — det ikke er skjult for dig (Fran- 
ciscus), at naar der holdes disputationer om vigtige emner af læger og 
filosofer, bliver de ikke afsluttede med sandhedens erkjendelse, men med 
trætte og skrigen — jurgiis et clamoribus(!) —, synes Du at vente af mig, 
at jeg ikke blot skal tilkjendegive dig, hvilken anskuelse der blev holdt 
for den rette blandt de disputerende, men at jeg tillige skal komme med 
min egen afgjørelse mellem de stridende meninger.< Dette havde han 
lovet Fr. M., hvem han skyldte saameget! L. beder om undskyldning, fordi 
arbeidet kom saa sent, men haaber til gjengjæld, at det vil give saameget 
større udbytte »eftersom jeg (L.) efter min ringe evne — pro mei ingenii 
imbecillitate — har stræbt at gjendrive ikke blot de meninger, der blev 
forsvarede i Ferrara?, men ogsaa forskjellige fra andre steder, — og endelig 
ogsaa fordi jeg har stadfæstet min egen anskuelse ved exempler, fornuft- 
grunde og de ypperste lægers autoritet. Mange af Avicenna's udtalelser 
1 Haeser (Il. c.) tager i sin fremstilling af syfilis's historie ikke synderligt hensyn til 
bogen. 
Denne er forøvrig ikke let at komme igjennem baade paa grund af de ofte meget 
dunkle udtryk og for de mange vanskelige forkortelser af ordene i texten. 
2 En brodersøn af den i sin tid viden berømte, høilærde Giovanni Pico, greve af Miran- 
dola (+ 1494). — Fr. M. var selv forfatter og har bl. a. beskrevet sin farbroders levnet 
3 Hvad netop disse har gaaet ud paa, siges ikke bestemt. 
Vid.-Selsk. Skrifter I. M.-N. Kl. 1909. No. 4. 5 
