66 A. L. FAYE. M.-N. KI. 
har jeg modsagt; men fordi jeg saaledes har vovet at angribe forfattere 
med et stort navn, maa læserne dog ikke holde mig for hovmodig og 
fræk. Vi følger heri kun det exempel, som saamange af de gamle har 
givet og fremfor alle Aristoteles, summus philosophus, han som for sand- 
hedens skyld endog skrev imod sin egen lærer. Dette forstaar Du, Gio- 
vanni, bedre end andre! Saadan tale fører vi til de ildesindede, af hvilke 
nogle af misundelse river ned paa det, som de i grunden i sit hjerte stil- 
tiende bifalder, og det blot fordi de ikke selv har-skrevet det; og der er atter 
nogle, som paa kvægets vis — more pecudum — altid gaar i andres spor 
og ikke tør have nogen egen mening. Desto større bifald haaber jeg at 
høste hos enkelte retsindige og særlig hos dig. Da trænger jeg intet 
mere! « 
L. begynder sin fremstilling med at henvise til den antike tids tro 
paa muligheden af, at der kunde optræde nye, før en bestemt historisk tid 
ganske ukjendte sygdomme. Han minder saaledes om, at Plinius, vir eru- 
ditissimus, fortæller, at 1 keiser Claudius's regjeringstid begyndte en eien- 
dommelig hudsygdom, Lichen, at herje i Italien, en lidelse, som indtil da 
ikke blot havde været ukjendt i dette land, men ogsaa omtrent i hele 
Europa. Denne opfatning deler dog ikke L., idet han mener, at Hippo- 
krat, auctor Græcus vetustissimus, allerede omtaler sygdommen!. Den 
kunde derfor godt, siger L., have herjet i Italien længe før Claudius's tid, 
uden at den imidlertid havde været videre kjendt eller faaet noget eget 
navn, og det fordi der indtil da havde været saa faa græske læger i Rom. 
Men da den græske medicin under den nævnte keiser stod i kraftigt flor 
i Rom, blev sygdommen nøiere iagttaget og fik navnet Lichen eller 
Mentagra! 
Noget lignende er nu hændt i vor tid, fortsætter L., idet en sygdom 
af en usædvanlig natur har angrebet Italien og mange andre egne. Der 
opstaar i denne pustler, som begynder fra kjønsdelene af og hurtig breder 
sig udover det hele legeme, særlig over ansigtet, og som medfører ikke blot 
en stor hæslighed i udseendet, men ogsaa somoftest den største pinsel. 
Denne lidelse har lægerne i vor tid endnu ikke givet noget virkeligt navn, 
men kalder den med et almindelig udbredt udtryk malum Gallicum, ligesom 
om denne kontagion var indført af Gallerne til Italien, eller som om landet 
paa en og samme tid baade blev angrebet af Gallerne og af denne sygdom. 
. .. . Pustulæ sunt a partibus obscoenis incipientes mox totum corpus 
atque præcipue faciem occupantes, preter foeditatem magnum insuper 
1 Særlig henviser L. til tredie del af Aforismerne, hvor Hippokrat omhandler sommer- 
sygdommene. — Skildringen af disse synes dog kun lidet at passe paa den ,epidemiske 
Lichen“. 
