68 A. L. FAYE. M.-N. KI. 
vikling. I Lichen, der kun er en hudsygdom og næsten forløber uden 
smerter, optræder kun en klidformig skjældannelse, men aldrig, som i den 
galliske sygdom, »store pustler, der ligesom drypper med et gift<. . .. 
+++ pustulæ eminentiores, quoddam veluti virus stillantes. . . 
Da vi nu, fortsætter L., fyldestgjørende — satis — har gjendrevet 
den paastand, at sygdommen skulde være Lichen, har vi dermed ogsaa for 
det væsentlige omstyrtet den mening, at den galliske sygdom skulde være 
Arabernes Asafati. Thi vel holdes ikke disse to sygdomme for at være 
de samme, men Impetigo staar ikke langt borte fra Safati, siger Avicenna. 
Denne sidste sygdom er hos ham baade en Tinea sicca og en humida 
med flere underformer 1. 
Vi kan sammenfatte alt dette saaledes, siger L.: Morbus gallicus er 
ikke Impetigo 9: Lichen, — heller ikke Tinea — Asafati —, eftersom 
denne begynder og vedvarer paa hovedet, medens den galliske sygdom 
tager sit udspring fra genitalia. 
Derfor er ogsaa denne lidelse ligesaa forskjellig fra Asafati, som 
hovedet er fra lyskepartiet. 
Her slaar altsaa L., som det synes, med en gang fast, hvad samtiden i 
sin helhed endnu langtfra havde paa det rene, at morb. gall. tog sit udspring 
fra en bestemt ydre legemsdel og da i regelen fra kjønsdelene. 
Den galliske sygdom er endvidere heller ikke det samme som den 
gamle Pruna seu Ignis persicus*. 
Her er forevrig megen forvirring 1 udtrykkene, siger L., noget han 
mener Araberne delvis er skyld i. 
Som disses ivrige modstander gaar han" derfor nu i en længere udvik- 
ling strengt irette med dem herfor, — især med Avicenna, som efter L.s 
mening høilig havde misforstaaet Paulus af Ægina. 
Avicenna’s feiltagelse bør særlig de betænke, der tillægger ham en 
næsten guddommelig betydning, — ,quandam veluti divinitatem*. 
1 Ved Tinea forstodes et skorpeagtigt udslet. — Ordet betyder oprindelig en mide eller 
et møl i bøger og klæder, endvidere snyltende orme paa unge figentræer, i bikuber og 
andre steder. — Safati synes at omfatte Eczema capitis og maaske ogsaa Favus. Be- 
skrivelsen i A.s Canon passer tildels ogsaa paa Eczema marginatum. L. siger imidlertid 
udtrykkelig, at Asafati kun er en lidelse paa hovedet, idet han tillige taler om en form, 
der foraarsages af ,en liden myg med en skarp braad“, — en ,scinifes malignus cum 
aculeo acuto“. (I GEorGEs’s latinske lexicon heder det imidlertid, at „scinifes“ er en 
myreart, der angriber figentræerne.) — Favus betyder — ligesom det græske xnoiov», 
fordreiet til Sirengi hos Araberne — egentlig en med honning fyldt voxcelle (Passow). 
> Herved er antagelig Zona eller Herpes zoster at forstaa. (LITTRÉ). — LEONICENUS tror, 
men neppe med rette —, at ogsaa udtrykkene Carbo & Anthrax er betegnelser for den 
samme lidelse. 
Grækernes Erysipelas kaldes af enkelte romerske forfattere — Purmvus f. ex. — Ignis 
sacer, Dette navn blev igjen senere anvendt om de gjentagne, svære farsoter, der op- 
traadte i middelalderen, og som i almindelighed gjerne kaldtes „St. Antonius's ild”. 
Efter al rimelighed ,Ergotisme". 
