1909. No. 4. SYFILIS'S EPIDEMISKE OPTRÆDEN I EUROPA I I5. AARH. 69 
Med Celsus's fremstilling er L. heller ikke ganske tilfreds! ,Lad dem“, 
udbryder han, ,som kun tager hensyn til stilens fine form og elegantse, — 
cultus atque nitor — se til, at de ikke kommer til at foretrekke en Celsus 
for en Hippokrat og andre berømte græske læger." — L. føler her aabenbart, 
at han ved disse mange sidebemærkninger er kommet noget langt bort fra sin 
egentlige opgave; han trøster sig imidlertid med, at man maa have fuld 
klarhed i enhver ting. 
L. regner sig det til fortjeneste at have paapeget disse iagttagelser, 
da »jeg derved udfrir de ulykkelige dødelige for en stor fare og pinsel, 
som jeg hører nogle af dem, der i denne tid har været plaget af den gal- 
liske sygdom, har maattet gjennemgaa i sin onde skjæbne. Thi der har 
(endog) ikke manglet paa læger, der støttende sig til Avicenna har villet 
med instrumenter fjerne de pustler, som i denne sygdom oftere bedækker 
det ganske legeme. 
Roseola synes ikke at have været særlig fremtrædende i epidemiens 
første tid; ialfald tales der ikke videre herom hos de tidligste forfattere. 
Alt andet træder ligesom i baggrunden for de grufulde ,pustler*. 
At ignis persicus er forskjellig fra den galliske sygdom, viser sig for- 
uden paa anden maade ogsaa derved, at pustlerne i den sidste sygdom er 
meget større, og ved at ignis persic. sædvanligvis er forbundet med en 
meget heftig forløbende, stundom endog dødelig (!) feber, medens der i den 
galliske sygdom erfaringsmæssig ikke viser sig nogen eller kun en ringe 
feber hos de syge. 
. . . . febrem magnam experte non habent, vel ita exiguam, ut vix 
sentiant. 
»Naar nogle pustler! viser sig mørkfarvede og har lignende skorper, 
som der findes hos dem, der er forbrændte af ild, da mener jeg (L.), at 
disse er dannede af den sorte galde. Thi morb. gall. er ikke helt igjennem 
ensartet, — den er ikke nogen morbus simplex(!) hvor der optræder 
samme slags pustler hos alle personer, som lider af den”. I nogle pustler 
er den gule galde den overveiende, i andre den sorte og i atter andre 
det salte slim eller blandinger heraf. 
Dette hirsekornstore udslet af pustler, som vulgo kaldes den galliske 
sygdom, bør, siger L., regnes iblandt epidemierne, det vil sige sygdomme, 
som vandrer om fra folk til folk. Epidemierne kommer igjen af Ira divina, 
1 Udtrykket ,pustler“, der som nævnt dengang var noksaa omfattende, udgjorde heller 
ikke hos de antike forfattere noget bestemt afsluttet begreb. De kommer, siger CELsus 
(V; 28, 18), med stærkest udbrud om sommeren og er af forskjellig art: nogle ligner 
det udslet, som kommer efter brænding med nesler, andre det, som viser sig ved stærk 
svedning, nogle indeholder en væske, Grækernes flyktaina, andre er igjen haardere 
O. S. V- 
Lignende udtalelser findes, som ovenfor omhandlet, hos STEBER, der maaske havde taget 
sine meninger fra LEONICENUS. 
Lo 
