70 AND PAVE, M.-N. Kl. 
siger theologerne, af stjernernes indflydelse, paastaar astrologerne, paa 
grund af en fordzervelse af luften — intemperies aéris —, formener visse 
medici. Vi, folgende disse i dette stykke, vil her meddele de nzermestlig- 
gende aarsager i naturen til sygdommen. 
. . . . Nos medicos hac in parte sequentes causas naturæ proximiores 
assignabimus. 
Det er tilstrækkelig bekjendt, at i det aar, i hvilket morbus begyndte at 
spire frem — pululare —, var der en stor oversvommelsens tid i hele 
Italien paa grund af voldsomme regnskyl. Et exempel herpaa var Rom, 
der som den forste fik denne sygdom at fole, og hvor Tiberen tilsidst 
svulmede op i den grad), at den blev seilbar i sin helhed. 
. . . hvert hus i staden blev gjort til en ø. 
Lignende fandt ogsaa sted i andre egne af Italien. »Ja, ikke engang 
paa Deukalions tid overgik der jorden en saadan oversvommelse!« Jords- 
monnet blev herved, siger L., overalt ganske opbledet af stillestaaende 
vand, og hertil kom udpaa vaaren en varm og fugtig luft, hvilket til- 
sammen baade læger og filosofer .samdrægtig erkjender at være al for- 
raadnelses ophav. 
. mater omnium putredinum. 
Det samme — eller noget endnu værre — skeede paa den tid, Go- 
therne hjemsøgte Italien (9: 1 6. aarh.), og derefter opstod der en stor 
pest, efter hvad historieskriveren Brunpus* fra Forli, »den flittige mands, 
udsiger. 
Efter stærke oversvømmelser rundt om i Italien opstod der, fortæller 
han, da floderne endelig gik tilbage til sine gamle leier, forraadnelse 1 
den opskyllede dynd. Sæden vilde ikke spire om høsten, hvorfor der 
snart kom stor hungersnød; men ikke det alene, thi da baade luften og 
jorden var blevne fordærvede ved oversvømmelsen, frembragtes der en 
pestilentse saa voldsom, at den største del af Italiens folk blev bortrevet, 
og deriblandt pave Pelagius 1 (+ 560). 
I Denne svære oversvømmelse af floden fandt dog først sted i december 1495 (den femte 
efter LEONICENUS, den fjerde heder det hos Grecorovius). Meget beklageligt er det 
her, at L. ikke nævner noget bestemt aarstal for ,sygdommens fremspiren" (1494?) og 
heller ikke det tidspunkt, da „Rom først følte lues". 
Under alle omstændigheder maa det udhæves, at L. ikke nogetsteds hentyder til, at 
sygdommen blev indført til staden af de franske soldater, end sige, at han taler om 
nogen amerikansk oprindelse. Det synes tvertimod af hele L.s fremstilling at fremgaa, 
at han nærmest maa have tænkt sig Italien som epidemiens hjemsted. 
19 
Egentlig Fravıus BLonpus, der levede 1392—1463. — Bekjendt som forfatter af en 
„Historia Romæ“; var en tid sekretær hos pave Eugenius 4 (f 1447). 
