1909. No. 4. SYFILIS'S EPIDEMISKE OPTRÆDEN I EUROPA I 15. AARH. 73 
lidelser i svælget, pustler ved skamdelene!, karbunkler, øienbetændelser, 
udvæxter udvendig og indvendig paa øienlaagene, hvilke skadede synet 
hos mange, saadanne som kaldes fici o. a. I sommertiden karbunkler in 
pudendis *. 
Hvem vil nu ikke, udbryder L., af disse Hippokrats ord gjenkjende 
denne vor tids lignende farsot? Her kommer ogsaa saar i munden, hvilke 
stundom gaar udover læberne, sorte pustler, der ligner karbunkler?, der 
frembringer en utaalelig kløe; desuden mange andre slags knuder, som 
stundom endog angriber øinene, men som det dog ikke er nødvendigt her 
nærmere at omtale, eftersom de er af mindre betydning*. 
I en hovedsum, fortsætter L., kan man beskrive den galliske sygdom 
paa følgende maade. Den dannes af pustler, — morb. gallicus est pustulæ, 
— der er frembragte ved en forskjelligartet fordærvelse af væskerne for- 
medelst en altfor stor varme i luften og end mere paa grund af veirligets 
store fugtighed; disse pustler angriber først pudenda, dernæst det øvrige 
legeme, bringende somoftest stor smerte. Hvorfor pudenda først angribes, 
har vi ovenfor udviklet overensstemmende med Galen. 
Aarsagen til, at denne sygdom frembringer en voldsom smerte — 
sævum dolorem — hos nogle, er heller ikke vanskelig at forklare, eftersom 
smerter fornemmelig er iagttaget hos dem, paa hvis ydre hud der ikke 
viste sig nogen eller i det hele kun faa pustler. Den skadelige væske, 
som den svagere natur i disse tilfælde ikke formaaede at bringe helt frem 
til den udvendige hud, angreb da ledenes nerver og frembragte der en 
stærk smerte. L. holder sig her til Hippokrat og Galen, idet den sidste 
udtaler følgende: ved sygdomme, som skriver sig fra den sorte galde, saa- 
som sindslidelser, raserianfald, — ægritudines et furores, — epilepsi (morbus 
comitialis), pleier den trykkede natur at lette sig enten ved at sende den 
skadelige sygdomsmaterie fra de indre og principale dele ud til hudens 
overflade eller ved at drive den ind i de ædlere legemsdele, saasom de 
giuata (>: knudedannelser, tuberkler) er egentlig HirPokraTs udtryk her. 
Fici 2: H.s ovzm@oes. Istedetfor karbunkler skulde der egentlig have staaet fici. 
oO bo - 
Unegtelig er der her en vis lighed i forskjellige symptomer; men herfra og til at slutte, 
at epidemierne har været de samme, er dog et langt sprang. Denne lighed har for- 
øvrig en af de senere, mere betydeligere oversættere af de hippokratiske skrifter, dr. 
J. F. Grimm (1827), fæstet sig ved. 
Paa syfilis's optræden i sin helhed passer jo H.s fremstilling aldeles ikke. H. synes 
her neppe at have beskrevet en enkelt ,pestilentse“, men snarere flere sygdomstilstande 
af forskjellig art. H. siger, at tilfældene af rosen hyppig var ondartede og dødelige, at der 
optraadte hidsige febre med delirier, underlivstilfælde med” dødbringende diarrhoer o. a. 
Astruc siger (I; kap. 3), at de, der har udlagt dette sted som gjældende lues venerea, 
har bedragerisk — captiose — misbrugt Hippokrats vidnesbyrd. 
4 Trods disse klare ord regner dog Asrruc (I. c. I; s. 31) LEONICENUS som en af hjem- 
melsmændene for, at morbus gallicus er en aldeles ny sygdom, ukjendt i oldtiden. 
