I. Historisk oversigt. 
Hjærteperkussionens historie. 
Sides Leopold Auenbrugger i 1761 indforte perkussionen, har 
arbeidet for at skaffe en paalidelig og neiagtig methode til at bestemme 
hjærtets størrelse og beliggenhed paagaaet med en ihærdighed, som vidner 
om den store betydning, man til enhver tid har tillagt disse undersøgelser; 
særlig paa hjærteperkussionens omraade har arbeiderne været talrige; det 
er ogsaa denne methode i sine forskjellige former, som, helt til for faa 
aar tilbage, har været eneraadende ved størrelsesbestemmelser af hjærtet. 
En historisk oversigt, som indledning til dette arbeide, maa derfor 
tage med iethvertfald hovedpunkterne i hjærteperkussionens historie, for at 
man helt kan forstaa den nye undersøgelsesmethodes fortrin og mangler; 
det er i relief af hjærteperkussionen, at den orthodiagrafiske methode bør 
sees og belyses. 
Auenbruggers undersøgelsesmethode, som han beskriver i sin berømte 
bog), bestod i langsomt og let anslag med de til hinanden liggende lige 
udstrakte fingertuppe: Percuti, verius pulsari thorax debet adductis ad se 
mutio, et in rectum protensis digitorum apicibus lente, atque leniter (Auen- 
brugger I. c. Observ. II § IV). 
Over thorax lod han lægge et klæde eller perkuterede med fingre 
overtrukket med fingersmuk: Thoraci supertensum sit indusium, vel manus 
percutientis chirotheca (modo ex pollito corio non sit) muniatur (Auenbrug- 
ger I. c. Observ. II $ V); hvis han nemlig perkuterede det nøgne bryst 
med den nøgne haand, fremkaldte han en lyd, som skjulte beskaffenheden 
af den lyd, som skulde fremkaldes (Auenbrugger l.c. Observ. II $ V, 
Scholium). 
1 Auenbrugger: Inventum novum etc. Wien 176r. 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1909. No. 6. 1 
