1909. No.6. ORTHODIAGRAFERING AF HJÆRTET OG LUNGERNE. 3 
heureuse application dans un grand nombre de cas, m’a surtout été d'un 
grand secours toutes les fois que, dans ma pratique, j'ai voulu m’assurer 
de l’état sain ou malade des organes de la circulation.« (Corvisart 1. c. 
pag. 374). 
Corvisart og senere hans berømte elev Laennec! blev de fornem- 
ste talsmænd for Auenbruggers perkussionsmethode. Uagtet Laennec an- 
ser den for en værdifuld opfindelse, hvormed medicinen er beriget, maa 
han dog udtale, at den er af mindre betydning for diagnosen af hjærte- 
sygdomme: 
»La percussion elle-méme ne donne guere sur les maladies du coeur 
que des signes confirmatifs et accessoires qui peuvent manquer souvent.« 
(Laennec 1. c. Tome III pag. 2). 
Allerede i 1828 blev den umiddelbare perkussion (Auenbruggers me- 
thode) aflest af den middelbare perkussion ved franskmanden Piorry?, 
plessimetrets opfinder. 
Piorry anbragte en liden elfenbens plade paa huden og overførte per- 
kussionsvibrationen ved at perkutere paa denne; medens Piorry perkute- 
rede med fingeren, benyttede andre senere efter Wintrich's exempel (1841) 
en liden hammer. 
Paa Piorry's klinik gjordes der ogsaa forsøg med at erstatte hans 
elfenbensplade med undersøgerens egen finger; Piorry nævner det selv i 
sin bog: »Plusieurs médecins Anglais ou Américains qui m'ont fait l’hon- 
neur d'assister å mes legons, ont cherché å simplifier encore le procédé 
que j'emploie, en se servant de leur doigt comme d'un plessimètre. C’est 
l'indicateur gauche qui peut remplir cet office, mais il ne le fait qu'impar- 
faitement etc.< (Piorry I. c. pag. 17). Den middelbare perkussion beteg- 
nede et betydeligt fremskridt i perkussionsteknikken. 
Piorry fandt ved Auenbruggers perkussionsmethode en række mang- 
ler, som ikke klæbede ved hans; med den middelbare perkussion var det 
bleven muligt at bestemme hjærtedæmpningens grænser nøiagtigere. 
Piorry gik ud fra, at den svage perkussion kun gir oplysning om de 
overfladisk liggende hjærtepartier, medens den stærkere perkussion ogsaa 
lader erkjende de dybere liggende dele af hjærtet (Piorry l.c. pag. 132); 
han kunde ved perkussion ogsaa bestemme størrelsen af den af lungerne 
bedækkede del af hjærtet. 
I midten af forrige aarhundrede begyndte man at omtale formen af 
hjærtedæmpningen. Den første, som udtaler sig nøiere herom, er Con- 
1 Laennec; Traité de l’auscultation médiate et des maladies des poumons et du coeur. 
Paris 1831. 
2 Piorry, P. A.; De la percussion médiate etc. Paris 1828. 
