4 S. A. HEYERDAHL. M.-N. KI. 
radili sit arbeide: »Uber die Lage und Grösse der Brustorgane, der 
Leber, der Milz etc.« 
Conradi gik ud fra Piorry's anskuelser om stærk og svag perkussion 
for bestemmelse af hjærtets størrelse; fra ham stammer betegnelsen hjærte- 
mathed og hjærtedæmpning (Conradi |. c. pag. 12); med det første ord be- 
tegner han den lyd, man faar over den del af hjærtet, som ligger an mod 
thoraxvæggen; med det andet den dæmpning, man faar over den af lun-. 
gerne overdækkede del af hjærtet. 
Conradi kunde med sin perkussion paavise en forøgelse af hjærte- 
volumet med legemets dimensioner; han fandt (hos 25 mænd fra 18—25 
aar) hjærtedæmpningsbredden gjennemsnitlig 14'/,—15'/2 cm. (Conradi 
l. c. pag. 29). Den figur, Conradi fik frem af hjærtedæmpningen, beskriver 
han som en afstumpet kegle, hvis øvre afstumpede spids ligger i høide 
med 3die intercostalrum ved venstre sternalrand. (Conradi I. c. pag. 24). 
I et skarpt modsætningsforhold til Conradi staar Scoda, Bamberger 
og IC, Gerhardt. 
Scoda? indsnevrede det, man kunde opnaa ved hjærteperkussionen, 
mest muligt og kom med denne methode neppe længere end Auenbrugger, 
Corvisart og Laennec. 
Bamberger® og C. Gerhardt* vilde ikke akceptere perkussionen af 
den af lungerne bedækkede del af hjærtet; de mener, at lyddifferentserne 
her er for smaa til, at man deraf kan trække sikre slutninger med hensyn 
til hjærtets projektion fortil; derimod mener de, at perkussionen af det af 
lungerne ikke bedækkede parti staar, paa nogle faa undtagelser nær, Det 
bestemt forhold til hjærtets virkelige størrelse. 
Gerhardt beskriver inspirationens og exspirationens indflydelse paa 
hjærtedæmpningen som en formindskelse og nedrykken ved inspirationen 
og en forstørrelse og oprykken ved exspirationen; i venstre sideleie rykker 
hjærtestødet ud over mammillarlinjen undertiden indtil midt mellem mam- 
millarlinjen og axillarlinjen og tiltager i styrke og udbredelse; i høire side- 
leie faar hjærtet liden eller ingen forskyvning. 
Staaende og liggende stilling har efter Gerhardts undersøgelser saa 
godt som ingen indflydelse paa hjærtedæmpningen. 
1 Conradi, I. Fr.: Uber die Lage und Grösse der Brustorgane, der Leber, der Milz etc, 
Giessen 1848. 
Scoda: Abhandl. über Auscultation und Percussion. 1864. Cit. hos Lünning: Uber die 
Percussion des Herzens pag. 12. 
3 Bamberger: Lehrbuch der Krankheiten des Herzens. Wien 1857, pag. 65. 
4 Gerhardt, C.: Lehrbuch der Auscultation und Percussion. Tübingen 1871, pag. 135— 138. 
bo 
—— NE 
