1909. No. 6. ORTHODIAGRAFERING AF HJÆRTET OG LUNGERNE. 9 
set over, at Bamberger og Gerhardt har kunnet frakjende bestemmelsen 
af den relative hjærtedæmpning omtrent enhver klinisk betydning. Aar- 
sagen hertil er, mener Petersson, en urigtig perkussionsmethode. Helt fra 
Piorry's dage har nemlig de allerfleste forfattere forklaret, at man maa 
anvende sterk perkussion for at fastslaa den relative dæmpningsgrænse, 
fordi den stærke perkussion skulde trænge dybere, medens den svage per- 
kussion blot traf de mod brystvæggen liggende dele af hjærtet. 
Ved experimentelle undersøgelser paaviste nu Petersson, at man med 
svag perkussion kan perkutere gjennem lungevæv paa 5 cm.s tykkelse. 
Da nu det lungelag, man skal perkutere gjennem, naar det er tale om den 
relative hjærtedæmpning, ikke er tykkere end 3 cm., er der idetmindste 
fra et theoretisk standpunkt intet iveien for at anvende svag perkussion for 
at finde den relative hjærtedæmpning. Ved hjælp af disse lydkvaliteter 
ved svag perkussion kan nu Petersson bestemme hjærtets hele omfang 
fremad. 
Det svage ved Ebsteins methode ligger, efter Petersson, utvivlsomt 
deri, at den kræver en ikke ubetydelig opøvet færdighed og det til den 
grad, at man vel knapt kan forudsætte, at hver læge skal kunne tilegne 
sig den, ligesom det maa bedømmes som en ensidighed hos Ebstein, at 
han benegter muligheden af, paa grund af selve lydens beskaffenhed, at 
faa palpatorisk udperkuteret hjærtegrænsen. 
Petersson undersøgte 20 lig og fandt en hjærtebredde paa 13—15 
cm.; overensstemmelsen mellem perkussionsgrænsen og den anatomiske 
grænse var meget god, i et og andet tilfælde en differens paa !/,, "> til 
I cm. 
Efter Peterssons undersøgelser har den undersegtes legemsstilling 
ingen indflydelse paa størrelsen, formen eller leiet af dæmpningsfiguren, naar 
det gjælder den relative hjærtedæmpning. 
Peterssons middeltal for hjærtebredden var hos mænd 14.19 cm.; hos 
kvinder 12.7 cm. 
Petersson benyttede, som jeg har nævnt, svag perkussion for at finde 
den relative hjærtedæmpning; han perkuterede, til forskjel fra sine for- 
gjængere, kun i intercostalrummene, en methode, som specielt var ble- 
ven uddannet i en modificeret form af A. Schott 1 1881. 
A. Schottl fremhæver, at aarsagen til, at den normale, relative 
hjærtedæmpning som regel blir langt mindre end hjærtets virkelige fron- 
tale projektion, maa søges, ikke i de dækkende lungerandes tykkelse, men 
1 A. Schott: Beitråge zur physikalischen Diagnostik des Herzens. Centralbl. f. die medic. 
Wissenschaft. 1881, s. 419. No. 23—26 o. fl. 
