SKOGSBIOLOGISKA STUDIER. 13 
terräng, hvilket under andra förhållanden sannolikt skulle möta stora 
svårigheter, då granen i afseende å härdighet står tallen vida efter.” På 
flerfaldiga ställen anträffades af frost nyligen skadade grenar och skott. 
Särskildt beaktades detta förhållande å de mer exponerade grenarna 
af granar, uppvuxna i utkanten af en här ofvan beskrifven samman- 
sluttning af granar. Att västanvinden här spelat sin roll synes otvifvel- 
aktigt. 
Vindarnas inverkan å skogsträdens och beståndens utveckling är 
tvåfaldig, dels direkt, dels indirekt. Den direkta inverkan åstadkommer 
dels att hela trädet rubbas ur sitt ursprungliga läge, dels att grenar, 
skott och bladorgan tvingas intaga abnorma lägen. Den indirekta in- 
verkan framträder dels i skottbildningens och bladorganens oregelbundna 
utveckling, dels i desammas fullständiga reduktion. 
Till en början vilja vi nu något granska vindarnas betydelse för 
de enskilda träden och därpå öfvergå till desammas betydelse för skogs- 
beståndets utveckling. 
Den i fjälltrakterna härskande vinden är den västliga (och nord- 
västliga), hvilken på grund af sin torrhet har det största inflytande på 
vegetationen. Medan västanvinden stryker fram öfver Atlantiska ocea- 
nen, är den mättad med fuktighet, men, sedan den passerat fjäll- 
ryggen mellan de skandinaviska länderna och där i hög grad blifvit 
afkyld och följaktligen beröfvad största delen af sitt vatten, uppträder 
den som en torr, för växtligheten förödelsebringande vind, hvilken, till 
följe af de ringa hinder den i de kala svenska fjällen möter, tilltager i 
styrka och på så sätt för vegetationen uppträder än mer fruktansvärd. 
Å sådana platser, där träden äro exponerade för denna vind, gör sig 
dess inverkan mest i ögonen fallande, hvilket särskildt är fallet å fjällens 
västra och nordvästra sluttningar, å sjöarnas östliga stränder m. ff. 
ställen. 
Utmed Kvoddejaure — ofvan den egentliga skogsgränsen — an- 
träffas öfver allt i björkskogen gamla, af stormen kullvräkta, halfför- 
multnade tallstammar, hvilka af deras läge att döma blifvit af västan- 
vinden fällda till marken. Det lappska namnet, Kvoddejaure, angifver 
nyssnämnda förhållande, då det på svenska kan öfversättas med Låg- 
träsk (låga = vindfälle) eller Vindfällsträsk. Då det är att antaga, att 
detta namn härflyter från en långt tillbakaliggande tidsperiod, är det 
! Innebörden häraf är ej fullt klar. Granen är nämligen ömtålig för senfroster, men 
däremot icke för stark vinterköld. I täta bestånd är granen ej stormfast, men kan genom 
lämplig beståndsbehandling lika väl som då den uppvuxit enstaka blifva synnerligen stormfast. 
Granens öfriga motståndskraft mot vinden, dess stormhärdighet, öfverträffar däremot afse- 
värdt tallens. Red. 
