14 AND. HOLMGREN. 
tydligt, att de egendomligheter, efter hvilka träsket fått sitt namn, 
äfven då förefunnits, hvilket i sin tur ger vid handen, att tallen 
här förekommit vida talrikare förr i tiden än nu är fallet. Invid östra 
ändan af nyssnämnda träsk anträffades en och annan uråldrig, ännu 
lefvande tall, intagande en mot öster starkt lutande ställning. Här 
visar sig åter västanvindens inverkan. Tallens kraftiga rotsystem söker 
ännu i sista stunden trotsa vindens kraftiga angrepp. En del sido- 
rötter äro redan afslitna, men de oftast kraftiga, starkt förgrenade pål- 
rötterna hålla ännu dessa tallens utposter mot väster stående. Genom 
denna lutande ställning erbjuder trädet vinden en mindre angreppsyta, 
hvarigenom detta ännu i många år kan trotsa vindens angrepp. 
Vid en fjällbestigning faller oss genast den omständigheten i 
ögonen, att ju högre vi komma, dess mer förkrympta blifva träden, dock 
a b 
Fig. 6. Schematisk teckning af tallformer mot fjällgränsen. 
icke så, att en jämn serie från trädform till dvärgform öfver allt kan 
iakttagas. Ofta nog kan tallskogens sista utpost i björkregionen visa 
en fullständig trädform. Detta är dock ett förhållande, till hvilket vi 
längre fram skola återkomma. Ju högre vi stiga upp mot fjällregionen 
dess mer kortstammig, rottjock och grofgrenig blir tallen, tills den slut- 
ligen uppträder i buskform. Fyra särskilda tallformer ha urskiljts, hvil- 
kas karaktärer framgå af ofvanstående schematiska teckning (fig. 6). Låtom 
oss nu följa utvecklingen af typen a, hvilken är hämtad från ett träd, 
tätt omgifvet af björkskog och växande å Kvoddejaures norra strand i 
tämligen exponeradt läge, 4809 m. ö. h. När den unga tallen växer 
upp och mer och mer utsättes för västanvinden, i det den höjer sig öfver 
den kringväxande, skyddande björkskogen, börja, på grund af vindens 
direkta inverkan, skotten å vindsidan böja sig uppåt under det de å lä- 
sidan tvingas intaga en mer horisontel riktning. Samtidigt härmed 
