6 AND. HOLMGREN. 
föryngring blir härigenom ringa, den ena björken efter den andra dör 
bort, och utvecklingen leder med stor sannolikhet till grässlätt (ett 
analogt förhållande till den gräsriga granskogens utveckling), så små- 
ningom börjar gräsen glesna, lafvar (Stereocaulon) och mossor jämte ris 
inkomma, bildande till en början en kal hed, hvilken möjligen åter be- 
kläder sig med björkskog. 
Den enrika björkskogen karaktäriseras af ymnigt förekommande ris 
och buskar, bland hvilka enen (Juniperus communis var. nana) spelar 
den afgjordt största rollen. Gräs och örter förekomma strödda till rik- 
liga, mossor och lafvar enstaka till tunnsådda. — Denna typs utbred- 
ning synes inom området ej vara så ringa. Dess förekomst är ej bunden 
till några vissa lokaler. Då denna typ är af ett synnerligen stort in- 
tresse, vill jag en annan gång något vidlyftigare behandla densamma. 
Näst björken intager tallen största delen af skogsområdet. Från 
Arvasjokk i öster till Buoktsjaure i väster, bildar tallskogen en enda 
sammanhängande skogstrakt, hvilken å norra stranden af Sadda-, Måsko-, 
och Skärfajaure bildar ett bälte af obetydlig bredd. Norr om södra 
Tjeggelvas utvidgar sig tallskogen och bildar ett skogskomplex om en 
kvadratmil. Väster härom utmed norra Tjeggelvas och utmed Svalesjaure 
antager skogen åter form af ett smalare bälte. Ofvan denna tallens gräns 
som skogbildande trädslag anträffas tvenne isolerade relikter. Den ena 
norr om Buoktsjaure, den andra omkring Tjararjokk eller Finjajokk å 
norra stranden af Kvoddejaure. Denna senare benämnes af lapparna med 
det betecknande namnet Finjavopuri eller Finjaskogen. Vidare uppträder 
tallen skogbildande vid östra ändan af Peuraure. Längre väster ut ungefär 
midt emot nybygget Peuraure anträffas äfven en mindre landremsa, be- 
klädd med tallskog. 
Den förhärskande tallskogstypen är utan tvifvel hedskogen. Denna 
vinner sin största utsträckning norr om södra Tjeggelvas bildande ett 
cirka halfmilsbredt bälte, sträckande sig från nyssnämnda sjö upp till 
inemot Tjåärvepele. Hedskogen är här förlagd hufvudsakligen till den 
moränbildning, som under afdelningen »jordmån» är omnämnd. Här 
kan knappast talas om någon egentlig markbetäckning, ty denna utgöres 
nästan uteslutande af lågt stående lafvar beklädande de tätt intill hvar- 
andra liggande stenarna och klippblocken. Bästa föreställningen om denna 
typ ger närstående fotografiska afbildning(fig.1). Af denna framgårhurusom 
skogen når en mycket ringa höjd och utväxer till jämförelsevis små dimen- 
sioner. Hvad föryngringen angår, är denna skäligen dålig. Här är det de 
markförhållandena, som påtvinga skogen sin prägel. Dock spela vin- 
darna äfven här en betydelsefull roll, alldenstund hela moränsträck- 
ningen är belägen å Arvasfjällens västra sluttning, exponerad mot väster. 
