SKOGSBIOLOGISKA STUDIER. 5 
På grund af det begränsade utrymmet kunna vi ej här närmare 
beskrifva den för hvarje skogstyp egendomliga markfloran, hvarför vi i 
stället med några ord i allmänhet vilja karaktärisera densamma. 
För björkheden synes vara karakteristiskt att lafvar, gräs, ris och 
buskar förekomma öfvervägande, under det mossor spela en mycket 
underordnad roll. Bland lafvarna är Stereocaulon den allmännaste, under 
det Cladonia-arterna, hvilka i andra hedtyper ingå i stor myckenhet, 
här äro af underordnad betydelse. Vidare är ganska genomgående att, 
i synnerhet längre upp mot fjällheden, markbeteckningen bildar en icke 
sluten matta, och att markbeteckningsväxterna förete en svag utveck- 
ling. — Denna björkskogstyp synes på grund af sin dominerande ut- 
sträckning vara den, som spelar största rollen i björkregionen. Den in- 
tager i allmänhet de öfre delarna af regionen. 
Betecknande för den mossrika björkskogen är ett i allmänhet slutet, 
tämligen väl utveckladt växttäcke med strödda mossor, gräs, örter, ris och 
buskar. Lafvarna spela ringa eller ingen roll. — Äfven denna typ har 
en mycket stor utbredning och täflar med den föregående om herra- 
väldet inom regionen. Den lägre mot barrskogsregionen gränsande delen 
intages i allmänhet af den mossrika typen. 
Karakteristiskt för den örtrika björkskogstypen äro de kraftiga, väl 
utvecklade, till såväl myckenhet som artantal förekommande gräsen, 
risen, örterna och buskarna. Mossor och lafvar spela en mycket under- 
ordnad roll. Skogsbeståndet är dessutom vida tätare och frodigare 
än inom föregående typer. — Den örtrika björkskogen har en jäm- 
förelsevis ringa utbredning. Den förekommer i allmänhet på för vin- 
darna väl skyddade lokaler, där markfuktigheten är tämligen stor; ofta 
nog utmed bäckar, där vatten sipprar fram genom jordlagren. Man kan 
i allmänhet säga, att den örtrika björkskogen intager samma lokaler inom 
björkregionen som den örtrika granskogen inom barrskogsregionens 
öfre delar. 
I den parkartade skogstypen förekommer björken enstaka, knappast 
bildande hvad man i allmänhet kallar bestånd; som gammal uppnår den för 
fjälltrakternas björkskogar respektabla dimensioner. Ingen föryngring är 
för handen annat än ett och annat stubbskott. — Denna typ karaktäriseras 
af enstaka stående, gamla, tynande, starkt larbeklädda träd med en mark- 
betäckning, i hvilken gräs och örter spela hufvudrollen, under det att 
lafvar, mossor, ris och buskar äro af mindre betydelse. Vidare är 
humuslagret af ganska stor mäktighet. Skogstypen synes vara af under- 
ordnad betydelse, då den endast anträffats å ett ställe inom området. 
Denna skogstyp synes hafva utvecklats från björkhed och mossrik björk- 
skog. I denna senare börjar gränsen allt mer utbreda sig, björkens 
