2 AND, HOLMGREN. 
dalen. De enskilda fjällen äro till sitt yttre mer kägelformiga, ofta 
kantiga, med mot öster tvärt stupande, skarpt fårade och refflade sidor. 
Bland dessa må nämnas Tjeggelvaspakte eller, som man vanligen ser 
detta fjäll benämndt, Raman, Ramanåive. Efter detta har en fjälltyp 
fått sitt namn, nämligen Ramantypen, hvilken karaktäriseras af ett mot 
öster tvärbrant, lodrätt fåradt stup, jämte en slät, mot väster sakta 
sluttande platå. Högfjällens område sträcker sig tvärs öfver landet från 
Tjeggelvas till Peuraure, endast lämnande smala landremsor utmed dessa 
vattendrag, landremsor som på grund af sitt läge öfver hafvet kunnat 
tagas i besittning af skogsträden. 
Närmast öster om högfjällen utbreder sig en ungefär 10 km. bred, 
lågländt sänka, som från Tjeggelvas öfver vattendelaren mellan Pite 
älf och Pärlälfven når fram till Peuraures södra ända och åtskiljer hög- 
och lågfjällen. Det från dessa fjäll till denna dalgång nedrinnande 
vattnet har här bildat stora försumpningstrakter, myrar och sjöar, hvilka 
i talrika bäckar söka sig utlopp såväl åt norr som söder. I denna dal- 
gångs södra del invid Tjeggelvas är områdets största skogstrakt belä- 
gen. Här bildar det från fjällen kommande vattnet ett större antal mycket 
oregelbundet formade sjöar. 
Öster om detta lågländta område vidtaga de s. k. lågfjällen, hvilka 
äro karaktäriserade af mer sammanhängande fjällvidder, vanligen med 
sakta sluttande sidor och med toppar af mer rundad form. Denna land- 
skapets beskaffenhet gör äfven, att sjöar äro mer sällsynta. I dess 
ställe uppträda myrar och försumpade marker samt bäckar vida talri- 
kare. Inom lågfjällens område kan urskiljas en hel del af björkregionen 
från hvarandra åtskilda fjäll och fjälltrakter. Det största isolerade fjäll- 
komplexet utgöres af Arvasfjällen, som genom den björkuppfyllda, af 
Arvasjokk genomflutna Arvasdalen, skiljes från Nuortvallefjällen. Dess- 
utom anträffas en hel del mindre, isolerade fjälltoppar, såsom Vuosak, 
Tsatsak m. f. 
Området kan med hänsyn till berggrundens beskaffenhet indelas i 
tvenne delar, den västliga, tillhörande de egentliga eller högfjällen, den 
östliga, lågfjällen. Berggrunden å den förra är hufvudsakligen bildad 
af glimmerchiffer, å den senare af urbergets gneisarter med större eller 
mindre inblandning af granit. Mellan dessa två områden sträcker sig 
ett tämligen jämnbredt fält tillhörande Hyolithusserien, hvilket oftast är 
synnerligen skarpt begränsadt åt väster, i det att de egentliga fjällen här 
resa sig alldeles lodrätt, hvilket är fallet med fjällen Ramanåive, Akka- 
pakte, Tjårvepele och Kaisatstjåkko. Hyolithusseriens bergarter, som 
tillhöra de lägsta af de egentliga fjällbildningarna, äro lagrade, sam- 
mansatta företrädesvis af sandsten och lerschiffer med inblandning af 
