46 MINNESORD. 
Liksom kunskapen härom så hade också Tolf själf fått kämpa sig fram 
tum för tum till sin nuvarande ställning. Född den 12 december 1849 i en 
typisk småländsk bygd, visade han tidigt utpräglade anlag för studier, men 
måste snart uppgifva dem, dels på grund af bristande ekonomiska resurser, 
dels ock på grund af beslutet att tidigt nog bilda eget hem. Kärleken till 
vetandet slocknade emellertid ingalunda hos den nyblifne färgaren, utan dref 
denne, att bredvid sitt handtverk fortsätta sina studier, så att han efter några 
år kunde taga studentexamen. — Förbindelsen med den då i Jönköping ver- 
kande lektor H. W. Arnell riktade hans åt studier af naturen särdeles lagda 
sinne speciellt åt arbeten med mossorna. 
Då den Svenska mosskulturföreningen vid denna tid ovillkorligen behöfde 
en botaniskt bildad assistent, särskildt en med mossorna förtrogen och då den 
ersättning, som Föreningen den gången kunde bjuda, var ganska begränsad, 
var man glad att för den nyupprättade befattningen kunna förvärfva Rob. 
Tolf, som tillträdde densamma d. 1 jan. 1891 och från denna tid ägnade 
hufvuddelen af sin betydande arbetskraft åt Mosskulturföreningen, ehuru han 
de senare åren äfven var föreståndare för frökontrollanstalten i Jönköping. 
Det är också i Mosskulturföreningens tjänst han utfört sitt egentliga lifsarbete. 
Äfven om man vid läsningen af hans talrika, de mest skiftande ämnen inom 
den praktiska botaniken behandlande uppsatser i den nämnda Föreningens 
tidskrift, ej kan undgå att ofta spåra autodidakten, finner man också dennes 
ej sällsynta förtjänster: en entusiasm för uppgiften, som låta svårigheterna 
krympa ihop, en tro på sig själf och sina möjligheter, som skapat en rik och 
nyttig alstring. Tolf var ock en till ytterlighet flitig man, som ständigt sökte 
fördjupa sina kunskaper. Några egentligen nya synpunkter och uppslag inom 
mosskulturen torde väl knappast hans arbete ha medfört, men desto större 
har hans betydelse varit som spridare af dess resultat och rådgifvare för de 
många, som i den hoppas en värdestegring af den egna torfvan. Han ägnade 
sig ock med varmt intresse åt undersökningar öfver frågan angående mossars 
tillgodogörande för skogsväxten. Äfven för de rent vetenskapliga frågor, 
hvilkas lösning står att finna i våra torfmossar, hade han ett öppet öga. 
Hans bidrag till diskussionen om granens ålder i vårt land har sålunda varit 
mycket betydelsefullt. 
Ej blott hans redbara, samvetsgranna arbete på ett fält där otvifvelaktigt 
mycket och omsorgsfullt vetenskapligt arbete kräfves, skall emellertid göra 
honom saknad inom de kretsar, där han verkat, utan ock hans varma, öppna, 
renhjärtade sinne, som bevarade ungdomens hoppfulla, lefnadsglada entusiasm 
genom hela lifvet öfver alla svårigheter in i det sista. Frid öfver hans minne 
och må många sträfva att likna honom i uppoffrande samvetsgrant arbete 
för fosterländska mål! Gunnar Andersson. 
