SKOGSFÖRSÖKSVÄSENDETS UTVECKLING I SVERIGE. 67 
tid, och således ej borde anses utgöra hinder, att äfven annan befatt- 
ning af honom innehades, syntes hans aflöning icke behöfva ställas 
högre än 1,500 kronor. Assistenterna, hvilkas arbete toges i anspråk 
hela året om, syntes däremot icke kunna tillerkännas lägre aflönings- 
belopp än 2,500 kronor. Ersättning och dagtraktamenten under resor 
och förrättningar syntes styrelsen böra utgå till föreståndaren och bota- 
nisten efter tredje och till assistenterna efter fjärde klassen af gällande 
resereglemente. 
Vidare anförde styrelsen, att i frågor rörande anstaltens arbeten 
och sättet för deras utförande borde styrelsen äga att för öfverläggning 
inför styrelsen tillkalla för försöksväsendet intresserade fackmän från 
orterna jämte såväl Skogsinstitutets direktör och vederbörande lärare 
som anstaltens föreståndare och botanist. I en sådan anordning såge 
styrelsen ett medel att följa försöksväsendet i dess första viktiga utveck- 
lingsskede och att vid behof göra de jämkningar och tillägg i arbetspla- 
nerna, som kunde påkallas af tillkommande omständigheter eller nya 
uppgifter för försöksväsendet. 
Vid föredragning af detta ärende inför Hans Maj:t Konungen den 
11 januari 1902 fann äfven statsrådet Odelberg det önskligt, att försöks- 
anstalten organiserades såsom en själfständig institution utan förbindelse 
med Skogsinstitutet. Såsom skäl härför påpekade statsrådet, att lagbe- 
stämmelser, inskränkande den enskildes förfoganderätt öfver sin skog, 
hade all utsikt att af Riksdagen inom få år antagas. Detta skulle 
föranleda ett ökadt behof af vetenskapligt bildade personer, såväl för 
skötseln af de enskildes skogar som ock för statens kontroll häröfver, 
hvilket behof åter skulle föranleda en starkare tillströmning till Skogs- 
institutet. Dettas lärarekrafter torde därför i högre grad än hvad hit- 
tills varit fallet tagas i anspråk uteslutande för undervisningen vid in- 
stitutet. Därjämte fann äfven statsrådet ett stöd för denna sin uppfatt- 
ning i det betänkande, som afgifvits af de sakkunnige, hvilka tillkallats 
för att biträda vid behandlingen af frågan om inrättandet af en ordnad 
försöksverksamhet för jordbruket. Dessa sakkunnige hade nämligen på 
det lifligaste afrådt från att förena försöksverksamheten med något af 
landtbruksinstituten och anförde såsom skäl härför, att försöksverksam- 
heten vore af så stor betydelse och redan ifrån början borde få en 
sådan omfattning, att den hvarken kunde eller finge betraktas såsom en 
bisysselsättning åt en eller flere lärare, hvilket ovillkorligen måste blifva 
följden, om institutslärarnes redan med undervisning starkt medtagna 
tid ytterligare skulle tagas i anspråk för en mer eller mindre omfattande 
försöksverksamhet af ifrågavarande slag. Den eller de, som ägnade sig 
