Om tallens höijdtillväxt och skottbildning 
somrarne 1900—19032. 
Af Henrik Hesselman. 
I klimatiskt hänseende erbjödo, såsom de flesta ännu torde ha i 
friskt minne, somrarne 1901 och 1902 högst märkliga afvikelser från 
hvad som kan anses såsom normalt för vårt land. Föga sannolikt torde 
det väl också vara, att den nu lefvande och verkande generationen skall 
åter få se två så diametralt motsatta somrar följa på hvarandra, som 
dessa två. 1901 års sommar torde alla minnas på grund af den höga 
värmen, den under veckor ständigt klara och molnfria himmelen och 
den ihållande torkan. Stora delar af vårt land, bland dem i synnerhet 
Mälaredalen, ledo af en nederbördsbrist och en torka, hvars make man 
veterligen knappast förut iakttagit och mångenstädes observerades tem- 
peraturer så höga, att man förut ej iakttagit högre i vårt land, så långt 
som meteorologiska observationer sträcka sig tillbaka i tiden. Särskildt 
var juli månad torr och varm. Huru betydande afvikelserna från det 
normala sommarklimatet voro belyses bland annat däraf, att enligt Ek- 
holm”) något liknande torde på sin höjd inträffa en gång på två hun- 
dra år. På många meteorologiska stationer erhölls under juli en månads- 
medeltemperatur af öfver 20”, i Karlstad 22,42, den högsta månads- 
temperatur, som någonsin iakttagits i Sverige. Den varma och torra 
väderleken visade sig ej blott i södra och mellersta Sverige, utan äfven 
i Norrland; sålunda hade under juli Piteå en månadsmedeltemperatur 
af 19,,2, Östersund af 19”, Särna af 19,82, Jockmock af 17,82. Den 
bifogade tabellen meddelar ytterligare upplysningar häröfver. 
Ett högst betydande värmeöfverskott öfver de vanliga medeltempera- 
turerna”) kom sålunda hela landet till del. Detta värmeöfverskott erhöll 
enligt Ekholm under juli sitt maximum i norra Värmland, norra och västra 
1) Väderleken under år 1901. Ymer 1901, häft. 4, pag. 427. Stockholm 1902. 
?) Beräknade efter 39-åriga observationer, 
