80 HENRIK HESSELMAN, 
Dalarne samt sydvästra Härjedalen, hvarest det öfversteg 6”. I den 
öfriga delen af Värmland, södra Jämtland, en landremsa från Vänern 
genom Närke, Västmanland och Uppland, ungefär fram till Uppsalatrakten 
samt en del af sydvästra Småland öfversteg värmeöfverskottet 5”. Det 
uppgick till mer än 4” i största delen af Sverige. Endast i Norrbot- 
ten, Skåne, den sydöstra delen af Södermanland, östra delen af Östergöt- 
land och Kalmar län, Gottland och någon del af västkusten var värme- 
öfverskottet något mindre, men öfversteg likväl 3”, endast med undan- 
tag af nordligaste Norrbotten, Gottland, större delen af Öland samt 
sydvästra delen af Skåne, hvarest det låg mellan 2” och 3”. 
Samtidigt med dessa ovanligt höga temperaturer gjorde sig en all- 
män nederbördsbrist gällande i hela landet, hvilken blef mest utpräglad 
under juli månad. Den största nederbördsbristen inträffade i Mälare- 
dalen, kring Hjälmaren samt öster om Vänern och Vättern, här föll på 
många stationer icke en droppe regn och på de flesta knappt mer än 
10 mm., i Norrland äfven i de inre delarne var torkan ej så framträ- 
dande, här föll i allmänhet omkring 20 mm. eller därutöfver, ja Kare- 
suando erhöll t. o. m. 72 mm.; likaså var Västkusten ej så svårt hem- 
sökt af torkan, här föll inom ett mera inskränkt område omkring 40 
mm. och Göteborg erhöll nära 30 mm. Augusti vari allmänhet rikare 
på nederbörd, ehuru ännu då många orter erhöllo litet regn. 
Sommaren 1902 var så godt som den diametrala motsatsen till år 1901. 
Var 1901 torr och varm, så var 1902 våt och kall, visade 1901 värme- 
öfverskott, så visade 1902 en ganska betydande värmebrist, som uppgick 
i juli till omkring 2 å 3”, något växlande inom olika delar af landet. 
En betydande skillnad mellan juli månads medeltemperaturer 1901 och 
1902 visar sig vid en granskning af tabellen, nämligen i Karesuando 6,1, 
Gellivara 6,,, Piteå 7, Stensele 7,1, Sveg 7,7, Karlstad 8,., Skara 7,1. 
Nederbörden var öfver allt utomordentlig riklig och i synnerhet under 
augusti föll betydande mycket mer regn än under ett normalår. 
Dylika abnorma afvikelser från den normala väderleken kunna ej 
vara utan sitt inflytande på skogen och på den spontana vegetationen i 
allmänhet. Där torkan var som svårast, t. ex. i Mälaredalen utdogo stora, 
gamla träd, som under kanske ett par hundra år trotsat väderlekens väx- 
lingar. Ofta tycks detta ha inträffat invid vattendrag och vattensam- 
lingar, där trädens rötter voro tillpassade för en högre markfuktighet, 
men där de, då bäckar och vattensamlingar uttorkade, försattes under 
alldeles ovana förhållanden. På bergshöjder eller andra platser, där 
jorden var grund, led vegetationen mycket af torkan och på dylika 
ställen utdogo träden allmänt inom vissa delar af landet. Å andra 
sidan gynnade den varma väderleken och det rikliga ljustillflödet- många 
